АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 619/4153/16-ц Головуючий І інстанції - Кононіхіна Н.Ю.
Провадження № 22ц/790/5124/17 Головуючий ІІ інстанції - КісьП.В.
Категорія: встановлення факту, що
має юридичне значення
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.,

- Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - Головінова Вячеслава Олексійовича на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12 грудня 2016 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_5, заінтересована особа: Русько-Лозівська сільська рада Дергачівського району Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

встановив:

01.12.2016 року ОСОБА_5 звернувся у суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив встановити факт належності йому заповіту від 15.10.2002 року, посвідченого секретарем Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області ОСОБА_6 за реєстровим № 197, складеного ОСОБА_7, померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

В обґрунтування заяви зазначив, що ОСОБА_8 є його батьком, який з 1969 року проживав у цивільному шлюбі з ОСОБА_7. У ОСОБА_7 дітей не було і вона його називала своїм сином. Його батько ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, а ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Після смерті останньої відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, розташованими по АДРЕСА_1 15.10.2002 року ОСОБА_7 складено заповіт, яким вона заповіла все належне їй майно йому - ОСОБА_5

У зв'язку з тим, що була допущена помилка при зазначенні його прізвища в тексті заповіту, його прізвище вказане як «Ярмак», замість «Єрмак», і це стало причиною ускладнення при оформленні свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 12 грудня 2016 року заяву ОСОБА_5 задоволено. Встановлено факт належності ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) заповіту від 15.10.2002 року, посвідченого секретарем Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області ОСОБА_6 за реєстровим № 197, складеного ОСОБА_7, померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 адвокат Головінов В.О., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, як незаконне, і ухвалити нове, яким у задоволені заяви ОСОБА_5 відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не надав оцінки доказам, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та не сприяв повному і об'єктивному її розгляду.

Вказує, що суд невірно визначився з колом осіб, яких мало бути залучено до справи, а тому рішення призвело до порушення прав третіх осіб. Суд не з'ясував коло спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті її тітки ОСОБА_7 Вказує, що ОСОБА_3 (до одруження ОСОБА_3) є спадкоємцем другої черги за законом, а отже, рішення першої інстанції порушило її права. Також зазначає, що протягом останніх п'ятнадцяти років вона доглядала тітку, вела з нею спільне господарство, а після її смерті ОСОБА_3 здійснювала її поховання за власні кошти. Ніхто інший за життя тітки не піклувався нею. На цей час син ОСОБА_3 проживає у даному житловому будинку разом із цивільною дружиною, які за свій рахунок провели ремонт та в належний технічний стан будинок.

Крім того, вказує, що має місце недоведеність факту належності заповіту ОСОБА_7 від 15.10.2002 року заявнику ОСОБА_5 Відсутні належні докази сумісного проживання її тітки з батьком заявника, а також докази того, що померла тітка відносилась до ОСОБА_5 як до свого сина, але це прийнято судом. Заявник ОСОБА_5 не надав доказів про неможливість усунути розбіжності у заповіті закладом, який його посвідчував. Не доведено заявником у суді факт того, що ОСОБА_5» та ОСОБА_5 є однією й тою самою особою. Окрім того, суд не встановив повноваження секретаря сільської ради на вчинення нотаріальних дій на час посвідчення заповіту. Суд не встановив, чи відповідає підпис в заповіті підпису ОСОБА_7, чи не зроблений іншою особою. ОСОБА_3 наголошує на тому, що в матеріалах справи відсутній оригінал або належним чином засвідчена копія заповіту. Також апелянт вважає, що заявник пропустив процесуальний строк, а тому необхідно застосовувати строк позовної давності.

В суді апеляційної інстанції адвокат Головінов В.О. і ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Крім того, адвокат Головінов В.О. подав заяви про застосування строків позовної давності, стверджуючи, що заповіт складено у 2002 році, а відтак заявник не міг не знати про його існування, а також подав клопотання про скасування рішення суду і залишення заяви без розгляду з тих підстав, що виник спір про право.

Заявник ОСОБА_5 і його представник ОСОБА_9 апеляційну скаргу не визнали і просили відхилити.

Русько-Лозівський сільський голова подав заява з проханням розглядати справу без участі представника сільради та вирішувати її згідно законодавства України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви ОСОБА_5 та встановлюючи факт належності йому заповіту від 15.10.2002 року, посвідченого секретарем Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району, складеного ОСОБА_7, суд першої інстанції виходи з того, що надані заявником докази свідчать про обґрунтованість його доводів та наявність підстав для визнання вказаного у заяві факту у п відповідності до вимог ст.ст.259-259 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його законним і обґрунтованим.

Згідно до ч.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства,в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, які мають значення для охорони прав і інтересів особи або створення умов здійснення ним особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Главою 6 розділу V1 («Окреме провадження») ЦПК України передбачено розгляд судом справа про встановлення фактів, що мають юридичне значення, до яких, згідно ст.256 ЦПК України, також відноситься встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначено в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також встановлення інших фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних особі, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, підтверджується належними доказами та не спростовується даними апеляційної скарги ті обставини, що 09 вересня 2014 року померла ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживала та на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина у виді житлового будинку з надвірними будівлями, розташована за вказаним вище місцем її реєстрації.

На день смерті ОСОБА_7 за даною адресою була зареєстрована одна, дітей не мала, в зареєстрованому шлюбі не перебувала.

Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту належності заповіту саме йому, ОСОБА_5 посилався на те, що в тексті заповіту, посвідченого 15 жовтня 2002 року секретарем Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за №197, ОСОБА_7 заповідала на випадок її смерті все своє майно, де б воно не знаходилося, саме йому, ОСОБА_5, рідному сину ОСОБА_8, з яким ОСОБА_7 проживала як дружина та чоловік, починаючи з 1969 року, а його, заявника, називала своїм сином, проте в найменуванні його прізвища перша буква помилково записана помилково, внаслідок чого виникли ускладнення при оформленні свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

На підтвердження вказаних у заяві обставин ОСОБА_5 надав суду листа Русько-Лозівської сільської ради з доданою до нього копією вказаного у заяві заповіту, копії свідоцтва свого про народження, в якій батьком зазначений ОСОБА_8, копію свідоцтва про смерть батька ІНФОРМАЦІЯ_3 року, копії свого паспорта громадянина України, в якому маються запис про реєстрацію місця проживання заявника в період з 30.05.1997 року по 11.12.2002 року по АДРЕСА_1 тобто за місцем реєстрації заповідача ОСОБА_7

Аналіз змісту заяви ОСОБА_5 та наданих ним письмових доказів, які узгоджується з зазначеними у заяві обставинами та положеннями ст.ст.256-259 ЦПК України, свідчить про те, що суд першої дійшов до правильного висновку про задоволення заяви.

Апеляційний суд відхиляє доводи ОСОБА_3 та її представника адвоката Головінова В.О. про неповноту з'ясування судом обставин справи, про недоведеність ОСОБА_5 зазначених у його заяві обставин, зокрема того, що ОСОБА_7 вважала його сином, що секретар Русько-Лозівської сільської ради при посвідченні заповіту ОСОБА_7 діяла в межах повноважень, що єдиним потенційним спадкоємцем за законом після померлої ОСОБА_7 є саме ОСОБА_3, племінниця спадкодавці, яка останні п'ятнадцять років доглядала за ОСОБА_7, вела спільне господарство і за свої кошти поховала її, а не ОСОБА_5, який приховав від суду її існування, як законної спадкоємці, намагається заволодіти належним їй спадковим майном.

Дійсно, розгляд справи та постановлене Дергачівським районним судом Харківської області рішення від 12 грудня 2016 року про встановлення факту, що має юридичне значення, не можна вважати досконалими.

Разом з тим, вказані апелянтом певні обставини та надані ним докази, в тому числі і копії рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 06.03.2017 року у цивільній справі №619/4151/16-ц за позовом ОСОБА_5 до Русько-Лозівської сільської ради і ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та ухвали Апеляційного суду Харківської області від 21.06.2017 року у цій же справі про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_3, висновки суду не спростовують, а лише органічно доповнюють обставини, які мають значення для вирішення даної справи і додатково свідчать про законність ухваленого судом рішення.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта про недоведеність заявником ОСОБА_5 доводів про сімейні відносини з ОСОБА_7, про визнання нею його своїм сином, оскільки ці обставини не мають значення для вирішення справи про встановлення факту, також відхиляє доводи апелянта про спір про право та про необхідність застосування передбачених ст.267 ЦК України наслідків пропуску позовної давності, оскільки у даній справі відсутній спір про право, як це помилково вважає апелянт.

В поданій до Дергачівського районного суду заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_5 не просив визнавати за ним право на спадщину, а лише просив лише визнати той факт, що складеному 15.10.2002 року заповіті ОСОБА_7, посвідченому секретарем Русько-Лозівської сільської ради, його прізвище помилково зазначено з зазначенням першої букви «Я» замість «Є», а спір про право вирішувався у цивільній справі №619/4151/16-ц, копію якої надав апелянт.

Також апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на сумнівність дійсності підпису ОСОБА_7 у заповіті та про відсутність у справі даних про повноваження на посвідчення заповітів у секретаря Русько-Лозівської сільської ради ОСОБА_6 станом на 15.10.2002 року, оскільки з'ясування цих обставин знаходиться поза передбаченими ст.11 ЦПК України межами заяви ОСОБА_5 та розгляду справи про встановлення факту, порядку, передбаченому ст.ст.256-259 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвого значення не мають і також не свідчать про наявність передбачених законом підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - Головінова Вячеслава Олексійовича відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

О.М. Хорошевський