Справа № 136/935/17 Провадження № 22-ц/772/2491/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 39Доповідач Панасюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі: головуючого судді Панасюка О.С., суддів: Шемети Т.М., Зайцева А.Ю. з участю секретаря судового засідання Топольської В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 30 серпня 2017 року,

встановила:

В червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з цим позовом, вказуючи, що після смерті 09 липня 2003 року його брата ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки, розташованої на території Щасливської сільської ради Липовецького району Вінницької області та частки в садибі, що розташована в с. Білозерівка Липовецького району Вінницької області по вул. Шевченка, 37. Він є спадкоємницем померлого за законом другої черги, бажає прийняти спадщину, але через те що ОСОБА_3, яка після смерті його брата ОСОБА_4 повідомила, що прийняла спадщину і буде оформляти спадкове майно, оскільки перебувала з спадкодавцем в зареєстрованому шлюбі, не подав заяву про прийняття спадщини впродовж шести місяців з часу її відкриття.

Проте, в 2016 році ОСОБА_2 дізнався від нотаріуса, що ОСОБА_3 спадщину після смерті ОСОБА_4 не прийняла, а від її односельчан йому стало відомо, що ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 не перебувала. Відтак просив визначити йому додатковий строк в один місяць для подання заяви про прийняття спадщини після померлого 09 липня 2003 року ОСОБА_4

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 30 серпня 2017 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду і ухвалити нове про задоволення позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.

Ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд досліджує лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, судова колегія розглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 09 липня 2003 року помер ОСОБА_4 (копія свідоцтво про смерть на а. с. 11), після смерті якого відкрилась спадщина у виді земельної ділянки, розташованої на території Щасливської сільської ради Липовецького району Вінницької області, та частки в садибі, що розташована в с. Білозерівка Липовецького району Вінницької області по вул. Шевченка, 37.

ОСОБА_2 був рідним братом померлого 09 липня 2003 року ОСОБА_4 (свідоцтво про народження на а. с. 7, витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження на а. с. 12).

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 10 березня 2017 року у позові ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до Щасливської сільської ради Липовецького району Вінницької області про визначення додактового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено. Цим рішенням, зокрема встановлено, що ОСОБА_3, проживаючи спільно із спадкоємцем не менш як пять років до часу відкриття спадщини, увійшла до четвертої черги спадкоємців за законом, в межах шестимісячного строку від прийняття спадщини не відмовилась, отже є такою, що прийняла спадщину в силу приписів ч. 3 ст. 1268 ЦК України ( а. с. 72 74).

П. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила книги шостої цього Кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання ним чинності.

Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилась 09 липня 2003 року і, як стверджує сам позивач, небула ніким прийнята до 01 січня 2004 року (часу набрання чинності ЦК України), то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо застосування до спірних правовідносин правил книги шостої цього Кодексу.

Так, відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

За змістом ч. 1 ст. 1268, ч. ч. 1, 2 ст. 1269, ч. 1 ст.1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом, який постійно не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, має право прийняти спадщину, для чого він особисто повинен подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу впродовж шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Ч. 3 цієї ж статті встановлено право суду визначити спадкоємцеві, який пропустив строк для прийняття спадщини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про її прийняття, лише у разі, якщо цей строк був пропущений з поважної причини.

Як розяснено у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при дослідженні поважності причини пропуску строку для прийняття спадщини необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Оскільки помилкове сприйняття фактів, від яких залежала черговість спадкування обумовлена виключно субєктивним ставленням позивача до реалізації свого права на спадкування, тому що обєктивних перешкод довідатись про ці факт (перебування відповідачки з померлим 09 липня 2003 року ОСОБА_4 у шлюбі та прийняття нею спадщини) у нього впродовж строку на подання заяви про прийняття спадщини не було, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про безпідставність позовних вимог.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 30 серпня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_7

Судді: /підпис/ ОСОБА_8

/підпис/ ОСОБА_9

Згідно з оригіналом ОСОБА_7