АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 646/3369/16
Провадження № 22-ц-/790/5436/17 Головуючий І інстанції: Іванова І.В.
Категорія: трудові Доповідач: Сащенко І.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 17 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до спеціалізованої дитячо-юнацької школи Олімпійського резерву «Маяк+», первинної профспілкової організації ВО «Моноліт», Харківського обласного фізкультурно - спортивного товариства «Україна», Департаменту у справах молоді та спорту Харківської обласної державної адміністрації, про стягнення невиплаченої заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за несвоєчасний розрахунок та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому, з урахуванням уточнень просив стягнути з спеціалізованої дитячо-юнацької школи Олімпійського резерву «Маяк+», первинної профспілкової організації ВО «Моноліт», Харківського обласного фізкультурно - спортивного товариства «Україна», Департаменту у справах молоді та спорту Харківської обласної державної адміністрації солідарно на його користь суму невиплаченої заробітної плати за листопад 2015 року в розмірі 658,53 грн., вихідної допомоги в розмірі 2768,93 грн., компенсації за несвоєчасний розрахунок в розмірі 35996,09 грн., інфляцію за прострочення виплати заробітної плати за листопад 2015 року - 132,24 грн., інфляцію за прострочення виплати вихідної допомоги - 556,03 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

В обґрунтування вимог посилався на те, що 03.03.2015 року його було прийнято на посаду директора спеціалізованої дитячо-юнацької шкоди Олімпійського резерву «Маяк+». Засновниками СДЮШОР «Маяк+» є Харківське обласне фізкультурно-спортивне товариство Україна» та Всеукраїнське об'єднання «Моноліт». 29.09.2015 року спільним рішенням засновників постановлено припинити діяльність СДЮШОР «Маяк+» до 30.11.2015 року, та було затверджено ліквідаційну комісію, головою якої було обрано його. 30.11.2015 року його було звільнено з посади директора у зв'язку з ліквідацією СДЮШОР Маяк+» на підставі п. 1 ст. 40КЗпП України, тобто з ініціативи власника, проте повний розрахунок він не отримав. Однак, на сьогоднішній день СДЮШОР «Маяк+» продовжує існувати як юридична особа, ліквідаційну комісію так і не створено, дані стосовно ліквідації СДЮШОР «Маяк+» до Єдиного державного реєстру не внесені.

Позивач та його представик в судовому засіданні позовні вимоги підтримали.

Представник відповідача первинної профспілкової організації ВО «Моноліт» проти задоволення позову заперечував.

Представник Харківського обласного фізкультурно - спортивного товариства «Україна» проти задоволення позову заперечував.

Представники відповідачів Департаменту у справах молоді та спорту Харківської обласної державної адміністрації проти задоволення позову заперечували.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 17.07.2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з спеціалізованої дитячо-юнацької школи Олімпійського резерву «Маяк+» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за листопад 2015 року в розмірі 658,53 грн. та вихідну допомогу в розмірі 2768,93 грн.

Додатковим рішенням від 10.08.2017 року стягнуто з дитячо-юнацької школи Олімпійського резерву «Маяк+» на користь ОСОБА_1 компенсацію за прострочення виплати заробітної плати в розмірі 132,24 грн. та за прострочення виплати вихідної допомоги в розмірі 556,03 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволені позовних вимог скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, по суті заявлених позовних вимог. При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що для задоволення позову в повному обсязі є всі підстави.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, знаходить скаргу такою, що задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено, що 03.03.2015 року ОСОБА_1 за згодою засновників призначено на посаду директора СДЮШ Олімпійського резерву «Маяк+».

29.09.2015 року засновниками СДЮШОР «Маяк+» - Харківським обласним фізкультурно - спортивним товариством «Україна» та первинною профспілковою організацією ВО «Моноліт» було прийнято спільне рішення щодо припинення діяльності СДЮШОР «Маяк+» до 30.11.2015 року. Директору СДЮШОР «Маяк+» ОСОБА_1 доручалося здійснити усі заходи по ліквідації школи.

Постановою президії ХО ФСТ «Україна» від 29.09.2015 року №5 затверджено склад ліквідаційної комісії СДЮШОР «Маяк+» на чолі з директором школи ОСОБА_1

Відповідно до акту від 04.12.2015 року, складеного за участю представників ХО ФСТ «Україна» Бондаренка А.А., Івахненко Л.М., ДЮСШ «Волна» Плаксій О.М., та СДЮСШОР Селіванова В.В., ОСОБА_1 не отримав постанову №5 від 29.09.2015 року у зв'язку з відсутністю на робочому місці у зв'язку із хворобою, а з 02 по 22.11. 2015 року перебував у відпустці. Відповідно до цього акту ОСОБА_1 04.12.2015 року відмовився від отримання постанови про створення ліквідаційної комісії та призначення його головою комісії, посилаючись на те, що з 30 листопада звільнився з посади директора СДЮШОР «Маяк+» самостійно без згоди засновників та вже знаходиться на обліку у Центрі зайнятості.

ОСОБА_1 на підставі наказу №55 від 30.11.2015 року, підписаного ним особисто, припинив виконання обов'язків директора СДЮШОР «Маяк+» з 30.11.2015 року.

Підставою для звільнення, як зазначено в наказі, було спільне рішення ХОФСТ «України» та ППО «Моноліт» про ліквідацію СДЮШОР «Маяк+» протокол №3 від 29.09.2015 року без попередньої згоди на те її двох засновників - ХО ФСТ «Україна» та первинної профспілкової організації ВО «Моноліт».

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

У відповідності до вимог ст.ст. 116, 117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як роз'яснено у п. 20 Постанови пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці та ст. 117 КЗпП України», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п. 1 п. 2 п. 6 ст. 40 цього Кодексу працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середньомісячного заробітку.

ОСОБА_1, як директор СДЮШОР «Маяк+», 30.11.2016 року самостійно зробив запис у трудовій книжці про звільнення та забрав трудову книжку. Заробітна плата позивача за листопад 2015 року з урахуванням лікарняного листа склала 658,53 грн. Вихідна допомога виходячи з розміру середньомісячної заробітної плати з 03.09.2015 року по 31.10.2015 року становить 2 768, 93 грн. Вказані суми були обґрунтовано стягнуті судом першої інстанції на користь позивача.

Щодо вимог позивача про стягнення компенсації за несвоєчасний розрахунок по заробітній платі, то матеріалами справи встановлено наступне. Відповідно до плану використання бюджетних коштів, затвердженого директором СДЮШОР «Маяк+» і зареєстрованого в органі Державного казначейства України, вказаній школі на 2015 рік була передбачена цільова фінансова підтримка за рахунок коштів обласного бюджету у розмірі 348 958 грн.

Після початку процедури ліквідації, починаючи з 29.09.2016 року до Департаменту у справах молоді та спорту Харківської обласної державної адміністрації не надходило кошторису на забезпечення діяльності ліквідаційної комісії на період її функціонування, інформації про наявність вимог кредиторів, реквізитів рахунку ліквідаційної комісії. Залишок коштів станом на 30.11. 2015 року становив 12696,23 грн.

Оскільки ОСОБА_1 звільнився та у зв'язку з відсутністю керівника СДЮШОР «Маяк+» з 01.12.2015 року кошти на рахунки школи не надходили.

Враховуючи відсутність з боку відповідача винних дій щодо невиплати позивачу заборгованої заробітної плати, районний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Частиною 1 ст.237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом наведеної статті моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 13 Постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності

Враховуючи викладене, суд відповідно до ст.237-1 КЗпП України, дійшов до правильного висновку про відсутність вини відповідача щодо невиплати позивачу заборгованості по заробітній платі у передбачені законом строки.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому підстав для її задоволення немає.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 301, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 17 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді