АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
апеляційне провадження № 22-ц/796/4298/2017 Доповідач - Заришняк Г.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2, на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частки, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, від заробітку відповідача щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття, посилаючись при цьому на те, що малолітній син сторін ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з ОСОБА_2 і повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач ухиляється від обов'язку по утриманню свого сина, інтересами дитини не цікавиться.

29 липня 2015 року відповідачем ОСОБА_3 через свого представника подано зустрічний позов про стягнення з ОСОБА_2 аліментів в розмірі 3 000 грн. щомісячно на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття, посилаючись при цьому на те, що він з ОСОБА_2 не перебував в зареєстрованому шлюбі, а фактично проживав з нею. 20 червня 2011 року у них народився син ОСОБА_5, який проживає разом з ним. 11 грудня 2013 року ОСОБА_2 виїхала до Сполучених штатів Америки. Повернувшись у лютому 2014 року в Україну, ОСОБА_2 забрала сина та повернулася з ним до США, оскільки мала дозвіл на вивезення дитини за кордон на певний час.

Рішенням Верховного суду Штату Каліфорнія в центральному округу Лос-Анджелес від 04 листопада 2014 року постановлено повернути малолітнього ОСОБА_5 в Україну. Посилаючись на те, що малолітній син ОСОБА_5 проживає з ним та повністю перебуває на його утриманні, а відповідачка ігнорує материнські обов'язки, з дитиною не бачиться та не виявляє інтересу до сина, не піклується про нього та не надає матеріальної допомоги, просив задовольнити позов.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року позов ОСОБА_2 залишено без розгляду за поданими заявами її представників.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 3 000 грн. щомісячно, починаючи з 29 липня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, діючий в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідачки підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду законним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого заочного рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

У відповідності з вимогами ч. 3 ст. 181 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини судом.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що під час спільного проживання сторін у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5, батьками якого є: ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що підтверджується даними свідоцтва про народження /а. с. 61/.

Обґрунтовуючи свою позовну заяву про стягнення аліментів, ОСОБА_3 вказував на те, що він разом з відповідачкою та сином з моменту народження останнього проживали та були зареєстровані в належній йому на праві власності квартирі АДРЕСА_1. 11 грудня 2013 року ОСОБА_2 виїхала до Сполучених штатів Америки, залишивши сина проживати разом з батьком. Приїхавши у лютому 2014 року в Україну, ОСОБА_2 забрала сина та повернулася з ним до США, оскільки мала дозвіл на вивезення дитини за кордон на певний час. Після спливу строку для повернення дитини позивач змушений був звернутися до судових органів США для повернення ОСОБА_5 на Батьківщину.

Дані доводи позивача підтверджуються довідками по формі №3 від 17.07.2015 р. та від 16 березня 2017 року, виданими фірмою «Т.М.М.» (т.1 а.с. 62, т.2 а.с.62).

Як видно з Рішення Верховного суду Штату Каліфорнія в центральному районі округу Лос-Анджелес від 04.11.2014 р., судом постановлено повернути 04.11.2014 р. в Україну малолітнього ОСОБА_5, який виїхав з України разом з матір'ю - відповідачкою ОСОБА_2, під опіку батька /а. с. 40-46/.

З листопада 2014 р. ОСОБА_5 проживав разом з батьком в м.Києві, а його мати ОСОБА_2 залишилася проживати в США.

Із доводів позовної заяви ОСОБА_3 вбачається, що син ОСОБА_5 проживає разом з ним за адресою його реєстрації, з 04.11.2014р. відповідачка не бачила сина та не спілкувалася з ним, ухиляється від виконання материнських обов'язків по відношенню до власного сина.

Згідно з Актом обстеження житлової квартири АДРЕСА_1, складеним працівниками житлового комплексу «Тріумф» та затвердженим директором департаменту управління нерухомістю Фірми «Т.М.М.»-ТОВ 27.08.2015 р., на момент огляду квартири в ній знаходилися позивач, няня, дочка і син власника квартири ОСОБА_3- ОСОБА_5, 2011 р. народження (т.1 а.с. 41).

Проживання малолітнього ОСОБА_5 разом з батьком підтверджується також Актом обстеження умов проживання від 21.10.2015 р., складеним працівниками Служби у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації ( т.2 а.с. 14-15).

Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім»ї, складеному 23.09.2015 р. Службою у справах дітей Дзержинського району Управління ССД Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, предметом обстеження був огляд умов проживання дитини ОСОБА_5 в квартирі в м.Харкові, де проживала відповідачка. На час обстеження зі слів матері ОСОБА_2 ОСОБА_5 знаходився в м.Києві (т.1 а.с. 227).

Позивачем 26 червня 2015 р. були укладені договори з ТОВ «Навчально-виховний комплекс «Новопечерська школа» про навчання №Д21/15 та про надання послуг з організації харчування, якими передбачено здійснення виховання та навчання ОСОБА_5 з метою здобуття дитиною дошкільної освіти протягом навчального року з 01.09.2015 р. по 29 травня 2016р. Вартість освітньої послуги становить 134 723 грн. та вартість послуги з організації харчування становить 31 650 грн. (а.с. 102 - 109 т.1 ). Позивачем здійснено часткову плату даних послуг.

Згідно з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України, розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачкою не надано суду будь-яких належних та переконливих доказів на підтвердження того, що вона також утримувала сина на час подачі позову ОСОБА_3 та на час ухвалення даного рішення судом першої інстанції.

Відповідно до інформації, наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, 15.09.2015 р. відповідачка повернулася на територію України.

Згідно даних Слідчого відділу управління поліції у Печерському районі Головного управління Національної поліції України в м. Києві, яке здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні за заявою ОСОБА_3 з приводу підробки невстановленими особами документів, на підставі яких неповнолітнього ОСОБА_5 було виписано з квартири АДРЕСА_1, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління у м.Києві 10.09.2015 р. представнику відповідачки було видано витяги про народження дитини, де помилково вказані відомості про батька, які не відповідають дійсності, вказано, що «Відомості про батька зазначені за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст.135 СК України» замість «Державна реєстрація народження проведена відповідно до ст.126 СК України». На підставі заяви ОСОБА_2 про те, що вона є матір'ю одиночкою, Печерським РУ ГУ МВС України в м.Києві було знято відповідачку та малолітнього ОСОБА_5 з обліку за адресою квартири АДРЕСА_1, а в подальшому відповідачка разом із сином була зареєстрована в м.Харкові.

Вказані витяги про народження дитини були скасовані органом державної реєстрації актів цивільного стану та поновлена реєстрація місця проживання відповідачки та сина сторін ОСОБА_5 за адресою квартири АДРЕСА_1.

Згідно протоколів допиту позивача, як потерпілого в зазначеній кримінальній справі, 29.10.2015 р. невідомими особами було викрадено його сина ОСОБА_5, 2011 р. народження, інформація щодо місця знаходження сина йому невідома.

Як видно з повідомлення №1369 про протиправне діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення від 03.12.2015 р., складеного начальником Відділу прикордонної служби «Велика Писарівка», відповідачка ОСОБА_2 пред'явила прикордонній службі документи для вивезення з території України свого сина ОСОБА_5, в тому числі і Витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження» із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України, який є недійсним, а тому в перетині кордону їй було відмовлено (т.1 а.с. 239-240).

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відібрання дитини та повернення її за місцем проживання. З метою забезпечення цього позову Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 12.02.2016 р. було заборонено виїзд за кордон малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька, до вирішення спору повернути дитину за основним місцем реєстрації: АДРЕСА_1.(т.2 а.с.65-66)

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 13.04.2016 р. було задоволено подання державного виконавця та оголошено розшук божника ОСОБА_2 та малолітньої дитини ОСОБА_5 (а.с.241-241 т.1).

Рішенням Верховного суду Каліфорнії округу Лос-Анджелес від 09.09.2016 р. було затверджено мирову угоду між сторонами, згідно з якою позивач має від'їхати в Україну 12.09.2016 р. разом із сином, жоден з батьків не має права змінювати зареєстровану адресу дитини АДРЕСА_1., відповідачка не має права вивозити дитину з України без письмової нотаріально посвідченої згоди позивача (т.2 а.с. 67-85).

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку й прийшов до правильного висновку про необхідність стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_5, оскільки ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов'язків по утриманню сина. При визначенні розміру щомісячних аліментів в сумі 3000 грн., що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на утримання сина, правильно враховано стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище відповідачки, яка працює, має місячний оклад 5 000 доларів США (т.2 а.с. 114-115). та конкретні обставини справи.

Правильність визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідачки на утримання дитини, в апеляційній скарзі не оспорюється.

Рішення суду відповідає встановленим по справі обставинам та вимогам матеріального і процесуального закону, й не може бути скасованим з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Посилання представника відповідачки на те, що згідно Акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 3010.2015 р., складеного Службою у справах дітей Управління ССД Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, ОСОБА_5 проживав разом з мамою в квартирі АДРЕСА_2, окрім того ОСОБА_2 разом із сином в період з 02.11.2015 р. по 18.12.2015 р. проживали в готелі «Супериор» м. Харкова, не є підставами для скасування законного й обґрунтованого судового рішення, оскільки на час ухвалення судового рішення не було визначено у встановленому законом порядку місце проживання малолітнього ОСОБА_5 з матір»ю ОСОБА_2, дані докази не свідчать про постійне проживання сина сторін з відповідачкою та повне щомісячне утримання нею свого неповнолітнього сина, відповідачка без згоди та відома батька забрала дитину з постійного місця проживання.

Інші доводи апеляційної скарги представника відповідача висновків суду не спростовують і на правильність постановленого рішення не впливають.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили, шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: