Справа № 433/1159/17
Провадження №2о/433/218/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2017 року, Троїцький районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Суського О.І.,

за участю секретаря Яковлєвої В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Троїцьке цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Луганський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області про встановлення факту смерті, -

В С Т А Н О В И В:

До Троїцького районного суду Луганської області звернулась заявник ОСОБА_1 із заявою, в якій просить встановити факт смерті матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка настала 19.06.2017 року на тимчасово окупованій території у м.Луганськ.

За фактом смерті було видано лікарське свідоцтво про смерть № 600 від 20.06.2017 року, яке не являється офіційним документом, так як видане медичним закладом, який розташований та тимчасово непідконтрольній українській владі території, що вказує на відсутність відомчого підпорядкування та ставить під сумнів легітимність оформлення зазначеного медичного документу. Так як встановлення зазначеного факту необхідне заявнику для оформлення спадщини, вона змушена звернутись до суду та просить встановити, що ОСОБА_2, уродженка ст..Митякінська, Тарасівського району Ростовської області, громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла у м.Луганськ 19.06.2017 року.

Заявник у судове засідання не зявилась, просила справу розглянути без її участі, про що надала відповідну письмову заяву.

Заінтересована особа Луганський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області про дату та час судового засідання був повідомлений, свого представника не направив, заперечень на заяву надано не було.

Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії свідоцтва про народження від 27.06.2017 року, витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб №8 від 30.06.2017 року, а також копії свідоцтва про укладення шлюбу від 30.12.1996 року, ОСОБА_2 є матірю заявника ОСОБА_1.

Судом встановлено, що заявнику було видано лікарське свідоцтво про смерть та довідка про причину смерті № 600 від 20.06.2017 року, згідно яких ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживала за адресою: кв.50 років ЖовтняАДРЕСА_1, м.Луганськ, померла 19.06.2017 року у м.Луганськ від гострого інфаркту внаслідок тромбозу мозкових артерій. Вказані вище документи було видано на території, не підконтрольній українській владі. Також, заявником на підтвердження факту смерті матері було надано копію договору-замовлення на організацію та проведення поховання ОСОБА_2

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до п. 1 Постанови Верховної ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької і Луганської області тимчасово окупованими територіями» визнані тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської області, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Згідно Наказу Міністерства юстиції України від 25.11.2014 року, за № 246/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області» визначено перелік та забезпечено переміщення територіальних органів та установ юстиції Луганської області, що знаходяться на тимчасово неконтрольованій території, в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Згідно цього наказу всі органи та підрозділи, підпорядковані Міністерству юстиції України, повинні були переміститися з тимчасово непідконтрольних територій в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та здійснити перереєстрацію. Всі акти та документи, видані органами не переміщеними в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та не пройшли перереєстрацію, з 1 грудня 2014 року вважаються не дійсними. Положення цього нормативного акту кореспондується з ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовій режим на тимчасово окупованій території України», якою передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою вищезазначеної статті, є недійсними і не створює правових наслідків.

Пунктом 5 Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000, в редакції, затвердженій Наказом Міністерства юстиції України № 1154/5 від 22.11.2007 року, з наступними змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації є: лікарське свідоцтво про смерть; фельдшерська довідка про смерть; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті в певний час.

При оцінці наданих заявником документів копії лікарського свідоцтва про смерть №600 від 20.06.2017 року та довідки про причину смерті від 20.06.2017 року, як доказів в даній справі, суд враховує вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України, які визначають, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.ст. 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, кожен чинний договір є обов'язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі об'єкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками.

При цьому, в практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

За таких підстав надане лікарське свідоцтво про смерть №600 та копія довідки про причину смерті від 20.06.2017 року, суд приймає до уваги в сукупності з іншими доказами на підтвердження факту смерті ОСОБА_2, яка померла 19 червня 2017 року у м.Луганськ.

Вирішуючи питання щодо оцінки зазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також те, що встановлення факту смерті породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення особистих чи майнових прав заявника; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт смерті. Таким чином є всі підстави для задоволення заяви ОСОБА_1. та встановлення факту смерті її матері ОСОБА_2.

Відповідно до ч.4 ст.257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

На підставі ст.15.16 ЦК України, керуючись ст.ст.10,11,60,212-215, 256 ч.1 п. 8, 257-1 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Заявлені вимоги ОСОБА_1, заінтересована особа Луганський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області про встановлення факту смерті - задовольнити у повному обсязі.

Встановити, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка станиці Митякінська Тарасівського району Ростовської області, громадянка України, зареєстрована за адресою: кв. 50 років ЖовтняАДРЕСА_1, померла в певний час 19.06.2017 року у м.Луганськ Луганської області, Україна. Причина смерті набряк мозку, інфаркт мозку внаслідок тромбозу мозкових артерій в басейні правої середньо-мозкової артерії.

Рішення направити для негайного виконання до Луганського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області.

Апеляційне оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Луганської області через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.І.Суський

07.07.17