Провадження № 2/161/3929/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Гриня О.М.

при секретарі Муригіній А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення боргу за договором позики на предмет іпотеки та виселення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення боргу за договором позики на предмет іпотеки та виселення.

Свій позов обґрунтовує тим, що 25 червня 2014 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів, за умовами якого останній отримав від нього в борг 5000 доларів США, які зобовязався повернути до 26 червня 2015 року. За умовами вказаного договору ОСОБА_2 зобовязувався щомісячно сплачувати 5 % від суми боргу за користування позикою, тобто по 250 доларів США. Крім того, договором передбачено, що в разі несплати нарахованих відсотків протягом двох місяців позикодавець має право стягувати з відповідача суму несплачених вчасно нарахованих відсотків та штраф в сумі 100% від суми заборгованості по відсотках. Також зазначає, що ним, на виконання п.8 Договору, 13 травня 2016 року надіслано нагадування з приводу виниклої заборгованості в розмірі 16000 доларів США, яку просив повернути. Однак, відповідачі усілякими способами уникають виконання взятих за договором позики зобовязань. Крім того, у забезпечення виконання зобовязань в день укладення договору позики між ним та відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 укладено договір іпотеки з майновою порукою, за умовами якого відповідачі передали в іпотеку належну їм на праві власності квартиру №44 загальною площею 38,9 кв.м, яка знаходиться за адресою: м. Луцьк, пр. Відродження, 28.

З огляду на наведене, просить звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 25 червня 2014 року, укладеним між ним та ОСОБА_2, ОСОБА_3, посвідченим приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій за №690, а саме: однокімнатну квартиру №44 загальною площею 38,9 кв.м, житловою площею 18,4 кв.м, яка знаходиться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, пр. Відродження, 28, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з метою погашення заборгованості власників цієї квартири за договором позики грошових коштів від 25 червня 2014 року в сумі 24000 доларів США , які еквівалентні станом на 23 серпня 2017 року 610840 грн. 90 коп., з яких основний борг 5000 доларів США або 127258,52 грн.; заборгованість за відсотками 9500 доларів США або 241791,15 грн.; штраф 9500 доларів США або 241791,91 грн., шляхом набуття права власності на вказаний предмет іпотеки в порядку ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», а також виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 з однокімнатної квартири яка знаходиться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, пр. Відродження, 28/44, без надання їм іншого житла із зняттям їх з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб

В судове засідання позивач не зявився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідачі в судове засідання не зявилися з невідомих суду причин, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 червня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти в сумі 59460,00 грн., еквівалент в доларах США за домовленістю сторін становить 5000 доларів США. Таку ж саму суму грошових коштів позичальник зобовязується повернути до 26 червня 2015 року. Договір позики грошових коштів є процентним. Розмір щомісячних відсотків за користування позикою становить 5 відсотків від суми позики. Відсотки сплачуються позичальником щомісячно в період з 20 по 27 число кожного місяця. У випадку несплати нарахованих відсотків протягом двох місяців позикодавець має право стягувати з відповідача суму несплачених вчасно нарахованих відсотків та штраф в сумі 100% від суми заборгованості по відсотках. Вказаний договір позики грошових коштів посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій за №690 (а.с.7).

В забезпечення виконання зобовязань за договором позики грошових коштів від 25 червня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 укладено договір іпотеки квартири з майновою порукою, згідно якого іпотекодавці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з метою забезпечення повного виконання зобовязання боржником договору позики грошових коштів, передали в іпотеку ОСОБА_1 однокімнатну квартиру №44 загальною площею 38,9 кв.м, житловою площею 18,4 кв.м, яка знаходиться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, пр. Відродження, 28. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій за №692/4 (а.с.10-12).

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Як передбачено ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 572, ч. 1 ст. 575 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Також встановлено, що ОСОБА_2 не виконує належним чином зобов'язання за договором позики грошових коштів, унаслідок чого станом на 23 серпня 2017 року заборгованість становить 610840 грн. 90 коп., з яких основний борг 5000 доларів США або 127258,52 грн.; заборгованість за відсотками 9500 доларів США або 241791,15 грн.; штраф 9500 доларів США або 241791,91 грн. (а.с.20). Відповідачі наданий позивачем розрахунок заборгованості не спростували та не заперечили.

Як передбачено ч.ч. 1, 3 ст. 33 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (далі - ОСОБА_4 № 898-IV), у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частинами 1 і 3 статті 36 Закону № 898-IV встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання (ч. 1 ст. 37 Закону № 898-IV).

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону № 898-IV, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших незаборонених законом підстав, зокрема з правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реалізації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постановах від 2 листопада 2016 року (справа № 6-2457цс16) та від 22 березня 2017 року (справа № 6-2967цс16), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами при застосуванні вказаних норм права.

За пунктом 9 іпотечного договору за вибором іпотекодержателя звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду або у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса (а.с.11 зворот).

Відповідно до пункту 9.3.1 задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», або шляхом продажу від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» та з дотриманням інших вимог чинного законодавства (п.9.3.2 договору іпотеки) (а.с.12).

Норми чинного законодавства та умови вказаного договору іпотеки визначають, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань є позасудовим способом звернення стягнення на предмет іпотеки. Цей спосіб не може бути застосований судом при вирішенні питання про звернення стягнення на предмет іпотеки.

За таких обставин ОСОБА_1 неправильно вибрано спосіб захисту порушеного права, наслідок чого його позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню.

Висновки суду не суперечать правовим позиціям Верховного Суду України, викладеним у постановах від 14 вересня 2016 року (справа № 6-1219цс16), від 28 вересня 2016 року (справа № 1243цс16), від 26 жовтня 2016 року (справа № 6-1625цс16), до того ж, Верховний Суд України фактично відійшов від правової позиції, що висловлена ним у постанові від 11 грудня 2013 року (справа № 6-124цс13).

Крім того, не підлягає задоволенню позов про виселення відповідачів, оскільки ця вимога є похідною від вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 212-215 ЦПК України, ст. 33,35, 37, 38, 39 Закону України «Про іпотеку», суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення боргу за договором позики на предмет іпотеки та виселення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луцького міськрайонного суду Гринь О.М.