Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/2277/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.10.2017 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого-судді Трагнюк В.Р., при секретарі Конар В.М., за участю представника позивача адвоката ОСОБА_1, представника відповідача адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, яка також представляє інтереси неповнолітньої ОСОБА_5 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася з позовною заявою в суд до ОСОБА_6, остання також представляє інтереси неповнолітньої ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/2 частину квартири.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.05.1975 року вона уклала шлюб з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Проживали вони одною сім'єю, вели спільне господарство і за спільні кошти під час спільного проживання 28.01.1992 року купили квартиру, яка розташована в м. Виноградів по вул. Корятовича /колишня вулиця 50 років Жовтня/АДРЕСА_1.

Згідно довідки №318 від 24.05.2017 року КП Виноградівське РБТІ квартира будівництвом завершена, загальна корисна площа квартири складає 55,8 кв.м., в тому числі житлова 39,5 кв.м.

Квартира була зареєстрована за ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Виноградівської держнотконтори від 28.01.1992 року за реєстром №213.

У вищевказаній квартирі позивач зареєстрована з моменту купівлі, проживає по даний час.

20.01.2004 р. у ОСОБА_7 від позашлюбних відносин з відповідачкою народилась донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, тому 07.07.2006 р. шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_7 було розірвано, однак вони продовжували спільно проживати у вищевказаній квартирі.

14.09.2010 року ОСОБА_7 уклав шлюб з ОСОБА_4, однак проживали вони недовгий час і у 2014 році їх шлюб було розірвано Виноградівським райсудом. Позивач продовжила проживати однією сім'єю по вищевказаній адресі у спільно придбаній квартирі з ОСОБА_7

10.02.2017 року ОСОБА_7 помер, позивач його поховала і надалі проживає у квартирі.

Оскільки купівля квартири здійснювалась за спільні кошти і під час спільного проживання у зареєстрованому шлюбі позивач зазначає, що згідно із ст.60 та 70 СК України має право на її половину. У звязку з чим просить встановити за нею право власності.

Представник позивача в судовому засіданні уточнив позовні вимоги. Просив визнати за позивачем право власності на 1/2 спірної квартири. Вважає, що позивачем не пропущено строк звернення до суду, оскільки позивач завжди вважала себе власником 1/2 частини квартири, яка була придбана за час шлюбу з чоловіком. Останній за життя також не оспорював її право на цю квартиру. Про порушення своїх прав позивач довідалась, коли на цю частину нерухомого майна стала претендувати відповідач з донькою. Тобто після смерті ОСОБА_7, який помер 10.02.2017 року.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, у його задоволенні просив відмовити. Вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду. На його думку спірна квартира відноситься до спадкового майна померлого ОСОБА_7 Позивач не є спадкоємцем, який має право на неї. Позов є недовединим, оскільки відсутні докази, які б підтверджували, що квартира придбана за спільні кошти подружжя.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

10.05.1975 року між позивачем ОСОБА_3 та ОСОБА_7В укладено шлюб, який рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 27.06.2003 року розірвано (а.с. 62). Як встановлено судом за час шлюбу спільних дітей у них не народилось.

ОСОБА_7 за час шлюбу з ОСОБА_3 спільно набули, зокрема, нерухоме майно, яке складається з квартири АДРЕСА_2 (колишня вулиця 50 років Жовтня) в м. Виноградів (а.с. 4-7). Дана квартира придбана за час коли вони проживали однією сім'єю, вели спільне господарство і за спільні кошти 28.01.1992 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Виноградівської держнотконтори за реєстром № 213. За цим договором покупцем виступив ОСОБА_7, продавцем виконком Виноградівської міської ради.

Вирішуючи питання про належність зазначеного нерухомого майна до спільної сумісної власності подружжя, суд також виходить з наступних обґрунтувань.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Стаття 112 Цивільного кодексу Української РСР передбачає, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам.

Відповідно до ст. 60-74 Сімейного кодексу України та ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік мають право скласти заповіт на свою частку у праві спільної сумісної власності подружжя до її визначення та виділу в натурі.

Отже спірна квартира відноситься до спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_3.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Заперечення відповідача про не віднесення спірної квартири до спільної власності подружжя, придбання її покупцем за власні кошти, суд відхиляє враховуючи викладені норми матеріального права, а також з урахуванням і тих обставин, що відповідач не могла бути фактично обізнана про уклад сімї ОСОБА_7 та ОСОБА_3 в силу свого неповнолітнього віку на час придбання сімєю ОСОБА_3 квартири, членом їх сімї у цей час вона не була.

Так, відповідач ОСОБА_4 народилась 06.05.1977 року (а.с.19). ОСОБА_7 уклав договір купівлі продажу спірної квартири з виконкомом Виноградівської міської ради 28.01.1992 року, тобто коли перебував у шлюбі з ОСОБА_3 Тільки після розірвання шлюбу з останньою 14.09.2010 року одружився з ОСОБА_4 Вони прожили у шлюбі більше 3 років. Їх шлюб розірвано 07.07.2014 року (а.с.57). Після розірвання шлюбу ОСОБА_7 повернувся жити до своєї першої жінки ОСОБА_3 Остання з часу придбання спільної сумісної квартири та по теперішній час проживає в ній (а.с. 16).

Встановлені обставини вказують на те, що за життя ОСОБА_7 не мав спору про поділ з ОСОБА_3 спільно нажитого майна, та ними визнавалось право один одного на спірну квартиру.

Після розірвання шлюбу позивач продовжувала проживати у вказаній квартирі, здійснювала належне її утримування, оплачувала комунальні послуги (а.с.46-51).

Таким чином, обставина заперечення про те, що спірна квартира не відноситься до спільного майна подружжя в судовому засіданні свого підтвердження не знайшла.

Відповідно до вимог ч.2 ст.72 СК України передбачено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Відповідач не надав суду жодного належного та достовірного доказу про те, що строк позовної давності позивачем не пропущений. Жоден з співвласників не претендував на право один одного щодо вказаної квартири. У той же час на частину спірної квартири безпідставно претендує відповідач, яка діє від імені своєї неповнолітньої доньки, помилково вважає квартиру спадковий майном ОСОБА_7 (а.с.39,40,41). Про порушення свого права позивач дізналась після смерті ОСОБА_7, як співвласника, тобто після 10.02.2017 року (а.с.11, 39,40).

За встановлених у судовому засіданні обставин, уточнений позов підлягає до задоволення.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи, що рішення ухвалюється не на користь відповідача, понесені ним витрати на правову допомогу стягненню з іншої сторони не підлягають.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Уточнений позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

ГоловуючийОСОБА_9