Баранівський районний суд Житомирської області
Справа № 273/1244/17
Провадження № 2/273/640/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Новицького Є. А. секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баранівка справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про розірвання шлюбу та стягнення аліментів

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2017 року до Баранівського районного суду звернулася ОСОБА_2 (надалі також позивач) з позовом до ОСОБА_3 (далі також відповідач) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Позов обгрунтовувася тим, що 04.10.2011 р. між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб.

Від даного шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Спору щодо місця проживання дитини немає.

Уже два роки позивач та відповідач проживають окремо, син проживає з матірю.

Позивач покинула відповідача у звязку з тим, що він зловживав спиртними напоями, бив її, не зважаючи на прохання позивача, відповідач на шлях виправлення не став.

З огляду на викладене, позивач вирішила звернутися до суду із вказаним позовом адже бажання продовжувати спільне життя з відповідачем у неї відсутнє, а аліменти в добровільному порядку він їй не сплачує.

Позивач в судове засідання не з'явилася, через канцелярію Баранівського районного суду подала заяву згідно якої наполягала на задоволенні позовних вимог, справу просила розглядати за її відсутності.

Відповідач у судове засідання не з'явився, через канцелярію Баранівського районного суду подав заяву згідно якої не заперечував проти заявленого позову, справу просив розглядати за його відсутності.

Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України.

На підставі статей 158, 169 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів.

Згідно з частиною 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

На теперішній час подружні відносини між позивачем та відповідачем припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, позивач та відповідач не бажають зберігати шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує.

Судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем було зареєстровано 04.10.2017 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського управління юстиції про що зроблено відповідний запис у книзі реєстрації актів цивільного стану за №1939, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб. (а.с. 5).

27.03.2012 року у позивача та відповідача народився син ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ТП №191412 (а.с. 6).

Позивач зазначає, що протягом останніх двох років вона з відповідачем не проживають.

Таким чином, суд вважає, що на теперішній час подружні відносини між позивачем та відповідачем припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.

Тому, суд вважає, що вимога про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

У відповідності до п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди щодо участі відповідача в утриманні дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Позивач зазначає, що відповідач матеріально забезпечений, офіційно працевлаштований, отримує заробітну плату, інших утриманців та неповнолітніх дітей у нього немає, аліментів нікому не сплачує, має відмінний стан здоровя, відповідач у свою чергу доводів позивача не спростував, позов визнав повністю.

Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

З урахуванням фактичних обставин справи, та вимог чинного законодавства щодо обов'язку обох батьків брати участь в утриманні своїх дітей до їх повноліття, якому кореспондує право дитини на належний рівень життя, достатній для її соціального розвитку, зважаючи на відсутність з боку відповідача заперечень проти позову, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення аліментів на утримання дитини є обґрунтованим та такою, що підлягає задоволенню.

В силу п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільняється від сплати судового збору щодо вимоги про стягнення аліментів, а тому, керуючись ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Окрім того, керуючись ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 640 грн., факт сплати якого підтверджується квитанцією про сплату судового збору та витрати на правову допомогу в розмірі 600 грн. (а.с. 1, 9, 8, 7).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57 - 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що зареєстрований 04.10.2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції про що зроблено відповідний актовий запис за №1939, - розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_2 шлюбне прізвище «Тишкевич».

Дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити на виховання позивача - ОСОБА_2.

Стягнути ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер платника податків: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер платника податків: НОМЕР_2, аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ? частини від усіх видів доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімума для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня предявлення позову 18.10.2017 року до повноліття дитини, а саме до 23.03.2030 року.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер платника податків: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер платника податків: НОМЕР_2 судові витрати в розмірі 1240 грн. з яких витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 600 грн.

Стягнути ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер платника податків: НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. (одержувач УДКСУ у Баранівському районі, , банк одержувача ГУДКСУ у Житомирській області МФО 811039, рахунок 0037, код класифікації доходів 22030101, ЄДРПОУ суду 02896041, призначення платежу: судовий збір для Баранівського районного суду ).

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Копію рішення після набрання ним законної сили направити до відділу РАЦСу для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Житомирської області протягом десяти днів з часу його проголошення через Баранівський районний суд Житомирської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Є.А. Новицький