АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8877/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Малинников О.Ф.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачовій І.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 травня2017 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання недійсним положень кредитного договору.

в с т а н о в и л а :

Позивач звертаючись у листопаді 2016 року до суду з даним позовом ставив питання про визнання недійсними п. 3.3.2., п. 3.3.3., п. 5.3.9., п 5.3.10., п. 7.1. кредитного договору № К.2В укладеного 20 лютого 2014 року між ним та ПАТ «ВТБ «Банк». З підстав того, що умови договору є несправедливими, так як вони суперечать принципу добросовісності і є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків споживача.

Рішенням Шевченківськогорайонного суду м. Києва від 10 травня2017 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із рішення суду представник позивача подав апеляційну скаргу, де ставив питання про його скасування та ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі. Вказуючи при цьому на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку. У судове засідання не зявився, поважність причин своєї неявки суду не повідомив ( а.с 73).

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом при розгляді справи встановлено, що 20 лютого 2014 року між ОСОБА_4 та ВАТ «ВТБ «Банк» був укладений кредитний договір № К.2В. Відповідно до п. 1.1., п. 3.1. та 3.2. якого позивачу надано кредит у сумі 130 850 гривень строком до 20 лютого 2021 року для здійснення розрахунків з метою придбання у власність автомобіля: марка - Hyundai, модель - ACCENT, тип седан - В - легковий, 2013 року випуску.

Звертаючись до суду з позовом позивач вказував на те, що умови укладеного договору є несправедливими відповідно до положень Закону України „Про захист прав споживачів".

Так як згідно з п. 3.3.1. кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою у розмірі 15,99% річних.

Водночас п. 3.3.2 кредитного договору передбачав, що ставка у розмірі 15,99% річних діє виключно на період дії договору добровільного страхування наземного транспорту, укладеного з ПрАТ «СК «ВУСО».

Пункт 5.3.9. кредитного договору передбачає, що позивач зобов'язується не пізніше дати укладення договору застави здійснити страхування предмету застави на користь заповідача, як вигодонабувача, в порядку та на умовах визначених в договорі застави, а також надати відповідачу договір страхування та документи, що підтверджують сплату страхового платежу.

Відповідно до п. 5.3.10 кредитного договору протягом строку дії договору застави предмет застави позивач зобов'язаний здійснювати безперервне страхування шляхом укладення договорів страхування в порядку та на умовах, визначених п. 5.3.9. цього договору та договором застави.

У разі, якщо відповідно до умов п. 5.3.9. договору позивач, або інша особа здійснює страхування предмету не у страховика, а в іншій погодженій банком страховій компанії встановлюється процентна ставка у розмірі 19% річних.

Тобто, позивач вказував на те, що навіть у разі укладення договору страхування предмету застави зі страховою компанією, яка погоджена відповідачем, окрім ПрАТ «СК «ВУСО», процентна ставка за кредитом підвищується більш ніж на 3 % річних.

Також згідно до п. 3.3.3 кредитного договору з четвертого робочого дня невиконання позивачем хоч би одного із зобов'язань, передбачених п. 5.3.9. та п. 5.3.10 цього п. 5.3.10 цього договору, розмір процентів за цим договором встановлюється на рівні 28 % річних.

Відповідно до п. 7.1 у разі прострочення позичальником зобов'язання повернути кредит а сплати процентів за його користування та інших платежів згідно з умовами договору позичальник зобов'язаний сплатити на користь відповідача пеню за кожен день прострочення у розмірі 0, 5 % від суми простроченого зобов'язання за кожень день порушення виконання зобов'язання включаючи день погашення. Тобто річна процентна ставка щодо сплати пені становить 182, 5 %, що в 6,5 разів перевищує розмір подвійної ставки НБУ. Розмір пені перевищує процентну ставку за кредитним договором більш ніж в 11 раз.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову вважав, що доводи позивача про те що, умови договору є для нього несправедливими а відповідач при підписанні договору ввів позивача в оману - є безпідставними. Так як у ході розгляду справи позивачем не було надано доказів на підтвердження факту укладення договору внаслідок введення його в оману, чи підписання його примусово - без волевиявлення. Натомість судом встановлено, що договір укладався сторонами вільно, умови договору визначалися на їх розсуд та ними погоджені, а відтак відповідно до ст.ст. 627, 628 ЦК України умови договору є обов'язковими для виконання.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, апелянт вказував на те, що договір був укладений з порушенням положень Закону України „ Про захист прав споживачів ", а саме ст. 18 цього Закону, за положеннями якої продавець ( виконавець , виробник) не повинен включати у догори із споживачем умови, які є несправедливими. Тобто якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відтак якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування постановленого судового рішення так як позивач звертаючись до суду не надав доказів того, що сторонами на час його укладення договору не була дотримана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації кредитору та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, та варіанти його повернення.

Матеріали справи свідчать про те, що перед укладенням кредитного договору позивач був ознайомлений із загальними умовами кредитування, погодився на них, наслідком чого, після попереднього ознайомлення позивача із письмовим проектом кредитного договору, стало його укладення та підписання .

Крім того, положення договору які позивач просив суд визнати недійсними, за умовами цього договору можуть настати лише внаслідок невиконання їх боржником. Тобто, можливе збільшення відповідальності за умовами укладеного кредитного договору перебуває в прямій залежності від дотримання позивачем кредитної дисципліни договору, і не можуть настати внаслідок односторонніх дій банку.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 травня2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена вкасаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: