Справа № 307/1874/17
Провадження № 2/307/1156/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2017 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Розман М.М., при секретарі Цех Г.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, де третя особа Тячівський районний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С ТА Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», де треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Тячівський районний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги мотивує тим, що 8 листопада 2016 року, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 вчинила виконавчий напис № 9895, яким пропонувала стягнути 2 701 700 (два мільйони сімсот одну тисячу сімсот) гривень на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № MKTWGA00000029 від 13.04.2016 року та 1700 гривень витрат на вчинення виконавчого напису.

Постановою Тячіського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 29 травня 2017 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документу.

Позивач вважає виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, виходячи з наступного.

У пункті 1 кредитного договору № MKTWGA00000029від 13.04.2006 року зазначено, що готівка видається через касу на строк до 12.04.2010 року у вигляді поновлюваної кредитної лінії у розмірі 124 941 долар США на споживчі цілі, а саме 120 000 доларів США на споживчі цілі та 4941 долар США на оплату страхування, в цілому зі сплатою за користування 1 % щомісяця на суму залишку заборгованості, сплатою винагороди в розмірі 0,20% від суми виданого кредиту та сплатою комісії. В абзаці 2 п.1 цього договору визначено, що погашення заборгованості здійснюється по трьом рахункам ( відсоткам, винагороді та комісії), щомісячно у сумі 1440 доларів США. У п. 3.1. зазначено, що за користування кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку банку і до дати погашення кредиту ( тобто до 12.04.2010 року) позичальник щомісяця сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в п. 1 кредитного договору. В абз. 3 п.1 договору зазначено, що кредит надається в обмін на зобовязання по поверненню кредиту, сплаті відсотків, комісії та винагороди в строки, визначені цим кредитним договором. Забезпеченням виконання зобовязань виступала іпотека житлового будинку.

Згідно із розрахунком банку тіло кредиту було частково ( в сумі 450 доларів США) погашено до листопада 2007 року та станом на 13.04.2010 року в прострочену заборгованість віднесено всю суму залишку тіла кредиту - 119 549,92 долари США. Також, по відсоткам за користування (нарахованим) на вказаний день склалась заборгованість в сумі 876 доларів США, яка не погашена. Це стосується і нарахованих та не сплачених сум комісії та винагороди.

Вказує, що жодного платежу банку по вказаному кредит ОСОБА_1 у період з 2010 року по 2016 рік не здійснив, тобто не поновлював виконання своїх зобовязань по кредиту через те, що в квітні 2010 року він та його дружина дали згоду на звернення стягнення на іпотечне майно - будинок в с.Н.Апша, переданий банку в іпотеку. Проте, протягом 2010-2013 років банк не вчиняв жодних дій з приводу іпотечного майна, а звернувся до Тячівського районного суду з приводу звернення стягнення на іпотечне майно після закінчення строків позовної давності і рішенням Тячівського районного суду від 24.09.2013 року у цивільній справі №307/2410/13-ц у задоволенні цього позову банку було відмовлено.

Отже кредитним договором чітко визначено помісячні платежі у період з 13.04.2006 року по 12.04.2010 року в сумі по 1440 доларів ( по відсоткам, винагороді та комісії) та повернення тіла кредиту у визначений у п.1 строк 12.04.2010 року.

Разом з тим, порушення свого права на повернення кредиту, відсотків, винагороди та комісії позивач чітко усвідомив, позаяк сам відніс ці платежі з 13.04.2010 року у прострочені та нараховував відсоток за користування простроченими сумами в розмірі 48,48 % (процентна ставка прострочена) ( замість 2,35 %, як передбачено п.3.2. договору, за положеннями якого також остаточне погашення суми кредиту здійснюється не пізніше дати, визначеної в п.1.1.).

Відповідно до висновків Верховного суду України, що містяться у правовій позиції, висловлені ВС України в постанові від 29.10.2014 року у справі №6-169цс14, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожен черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту ( місяця, дня) невиконання позичальниками кожного з цих зобовязань.

Відповідно до п.31. Постанови Пленуму ВСС України № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів що виникають із кредитних правовідносин» , суд , враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», вказав на те, що суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Позивач вказує, що із отриманої копії виконавчого напису, вчиненого 08.11.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, вбачається, що Банк намагається у примусовому порядку стягнути з ОСОБА_1 105 488,06 доларів США, що становить 2 700 000 грн. 02 коп. ( по курсу НБУ станом на 26.10.2016 року), як залишок заборгованості за кредитом.

У виконавчому напису цей залишок заборгованості не розшифровується по складовим, тобто окремо не зазначено заборгованість за кредитом; заборгованість по відсоткам; заборгованість по комісії за користуванням кредитом; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором).

Строк, за який провадиться стягнення 10 років, 6 місяців, тринадцять днів - з 13.04.2006 року по 26.10.2016 року

У виконавчому написі не стверджено, що ці суми є безспірними. До напису додано копію кредитного договору з відміткою нотаріуса про те, що за цим кредитним договором стягнення проводиться частинами, зазначене період утворення заборгованості та суму - 2 701 700,02 гривень ( на 1000 грн більше).

Також, додано до виконавчого провадження банківський розрахунок суми боргу, де загальний залишок заборгованості по кредиту (тілу) складає 119499,87 дол. США, по процентам - 428465,68 дол. США, комісії - 5997,21 дол.США, по пені 891553,31 дол. США, загальна заборгованість -1 445 516,07 дол. США, що по курсу НБУ на 07.11.2016 року складає еквівалент 36 998 437,70 гривень.

Отже, на думку позивача, розрахунки банку та нотаріуса є різними, неузгодженими між собою, спірними. Навіть суму заборгованість по тілу кредиту у розрахунку Банку складає 119 499,87 дол.США, що на 14 011,81 дол.США більше ніж в оспореному написі.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат»та п. 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Відповідно ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 284 зазначеної Інструкції нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Кінцевий термін повернення ним коштів за кредитним договором за № MKTWGA00000029 від 13.04.2006 року є 12.04.2010 року.

Право банку на вимогу про стягнення всього боргу з нього виникло 12.04.2010 року і виконавчий напис можна було вчинити виключно до 12.10.2013 року (протягом трьох років). Якщо виникало питання поновлення зобовязань шляхом сплати якоїсь суми, то нотаріус повинен був отримати документальне підтвердження, якого банк не може надати.

Отже , на думку позивача, виконавчий напис від 03.04.2015 року вчинений приватним нотаріусом ОСОБА_3 поза межами строку, визначеного ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 284 Інструкції, чим грубо порушено вищезазначені вимоги законодавства.

Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 4 березня 2015 року у справі № 6-27цс 15, визначено наступне:

«Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують бсзспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання.»

Тобто, із вказаних норм права вбачається не тільки обмеженість строками можливості вчинення напису нотаріусом, а й що така заборгованість або інша відповідальність боржника має бути безспірною і не потребує додаткового доказування.

Та обставина, що банк вимагає сплати 36 998 437,70 гривень., а виконавчий напис містить вимогу про сплату 2 700 000 гривень 02 копійки, тобто зазначає заборгованість з іншим розрахунком, вказує на існування спору щодо розміру заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, тобто сума боргу пє є безспірною.

Щодо спірності суми заборгованості, відмічає, що Тячівським районним судом розглядається цивільна справа № 307/28/15-ц за позовом Банку про стягнення з ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_4 за вказаним кредитним договором заборгованості в розмірі 1 096 606,57 доларів США, з якої Банк просить стягнути лише частину - 354 278,57 доларів США, що становить 7 797 671,33 гривень..

Позивач стверджує, що нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, у порушення вимог вищеназваних нормативних актів, не була перевірена безспірність заявлених вимог. Банк надав нотаріусу оригінал кредитного договору, на якому нотаріус вчинив напис про заборгованість в сумі 2 701 000 гривень. 02 коп.. Виконавчий напис містить лише загальні суми без розшифрування механізму обрахування. Тому боргові зобов'язання, зазначені у виконавчому написі, не є безспірними.

Просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі з № 9895, виданий 08.11.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 за заявою ПАТ КБ «Приват Банк» про стягнення на користь ПАТ КБ «Приват Банк» з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № MKTWGA00000029 від 13.04.2016 року в сумі 105 488,06 доларів США, що в еквіваленті складає 2 700 000,02 гривень.

Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» подав письмове заперечення проти позову, в якому зазначив, що відповідно до укладеного кредитно договору MKTWGA00000029від 13.04.2006 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії в розмірі 124 941,00 дол. США в порядку та на умовах визначених договором.

Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом, пені та інших витрат.

Жодним судовим рішенням не встановлено недійсність правочину, на підставі яких було вчинено виконавчий напис. Крім цього позивачем не спростовується наявність кредитного договору та заборгованості за кредитним договором.

Представник відповідача вказує, що виконавчий напис був вчинений з суворим дотриманням ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та п.3.1., 3.2 гл.16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, на підставі наданих банком документів, що підтверджують безспірність заборгованості.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат», п. 3.2 гл.16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 року № 1172,для одержання виконавчого напису подаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.

Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Такої думки притримується Верховний Суд України при розгляді справи № 6- 158цс 15 від 20 травня 2015 року, що згідно п. 1 ст. 360-7 ЦПК України , є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до п. 4 гл.16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено зміст виконавчого напису.

Виконавчий напис має містити:

дату (рік, місяць, число) вчинення, посаду, прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис;

найменування та місце проживання (місцезнаходження) стягувана;

найменування та місце проживання (місцезнаходження) боржника, дату й місце його народження, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб);

строк, за який провадиться стягнення;

суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, у тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення;

розмір плати, суму державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника;

номер, під яким виконавчий напис зареєстровано;

дату набрання чинності виконавчим написом;

строк предявлення виконавчого напису до виконання;

підпис нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, скріплений печаткою;

інші відомості, передбачені статтею 18 Закону України „Про виконавче провадження.

Виконавчий напис містить необхідну інформацію відповідно до діючого законодавства.

Відповідно до п. 2.3 гл.16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобовязання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Боржнику направлялась вимога про необхідність виконання зобов'язань (підтверджується описом цінного листа та квитанцією), та було надано можливість висловити свої заперечення щодо заявлених грошових вимог, але боржник не висловив своєї незгоди.

Крім того, нотаріус не повинен перевіряти безспірність заборгованості.

Згідно п. 4 гл. 16 Наказу МЮУ від 22.02.2012 року № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України»виконавчий напис має містити дату (рік, місяць, число) вчинення, посаду, прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис.

Тобто, на думку представника відповідача, вказаними приписами законодавства встановлено, шо нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку.

Вважає, що вчинений нотаріусом напис був здійснений у відповідності до чинного законодавства, підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії у нотаріуса не було, подані для вчинення нотаріальної дії документи відповідали вимогам законодавства, що свідчить про спростування доводів позивача.

Кредитний договір, укладений між позивачем та банком, передбачає зобовязання боржника повернути кредитні кошти в повному обсязі. З огляду на те, що договір не був виконаний достроково, розірваний чи змінений, а також на те, що договір не виконувався належним чином, він продовжує діяти і до сьогодні, оскільки не був виконаний належним чином. Кредитний договір може бути припинений виключно з однієї з підстав, передбачених Главою 50 Цивільного кодексу України. Тому даний кредитний договір продовжує свою дію, правовідносини між сторонами тривають, оскільки грошові кошти не були повністю повернуті банку.

Представник відповідача звертає увагу на те, що кінцевий строк повернення кредитних коштів сторони встановили 12.04.2010 року. Згідно розрахунку, наданого нотаріусу, який долучено до матеріалів справи позивачем, вбачається, що 11.03.2013 року (тобто в межах строку позовної давності) позивачем внесено на погашення кредитної заборгованості 150 дол. США, з яких 100 дол. США спрямовано на погашення боргу за тілом кредиту та 50 дол. США на погашення боргу по пені. Таким чином, в силу вимог ст. 264 ЦК України, строк позовної давності було перервано, та такий почався заново з 12.03.2013 року.

В подальшому в серпні 2015 року банк звернувся з позовною заявою до позивача та поручителя про солідарне стягнення кредитної заборгованості за договором № MKTWGA00000029. Так,дане звернення з вимогами до боржника є нічим іншим як перериванням строку позовної давності на підставі ст. 264 ЦК України. Відтак, приватним нотаріусом ОСОБА_2 вчинено виконавчий напис 08.11.2016 року, тобто в межах строку позовної давності.

Відповідно до статей 34, 36, 87, 88 Закону України Про нотаріат виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціазьним нормативним актом з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності - не минув цей строк.

Таким спеціальним нормативним актом є Постанова Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до п. 1 цього нормативного акту, для виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає право звернення стягнення на заставлене майно і документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення.

Отже, надання згаданих вище документів виключає будь-які спекуляції з реальності вчиненого виконавчого напису.

Просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідач приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 подала письмове заперечення проти позову в якому зазначила, щопостановою Пленум Верховного Суду України № 2 від 31.01.1992 року „Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні з подальшими змінами розяснено, що в справах щодо оспорювання виконавчого напису боржник може оспорити в позовному провадженні лише правильність вимог, зазначених у виконавчому напису.

При безпідставності цих вимог суд скасовує виконавчий напис і відмовляє в задоволенні цих вимог, а у разі часткової їх обґрунтованості постановляє рішення про скасування виконавчого напису і стягнення з боржника на користь кредитора дійсної суми боргу.Позивач не наводить у своїй заяві жодних доказів відсутності або зменшення його боргу, здійснення ним мір до погашення боргу перед відповідачем. Таким чином, предметом спору в цій справі є не дійсний розмір його боргу перед кредитором або відсутність такого, а дотримання нотаріусом діючого законодавства при вчиненні виконавчого напису, а такі порушення, навіть якби вони були допущені, не можуть бути підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідач посилається на п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 31.01.1992 року, у якій вказано, що при вирішенні справ, повязаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до статей 34, 36, 87, 88 Закону України Про нотаріат виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої «відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальним нормативним актом з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності не минув цей строк.

Також відповідач посилається на п.10 Узагальнень судової практики з розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову у їх вчиненні від 7 лютого 2014 року, правові позиції Верховного Суду України, викладеної в його постанові від 20 травня 2015 року № 6 158 цс 15, та висновок науково-правової експертизи з питання визначення нотаріусом під час вчинення виконавчого напису безспірності заборгованості, початку перебігу строку вчинення виконавчого напису та способу і субєктного складу справи щодо його оскарження в суді, виконаного Інститутом держави і права ім. Б.М. Корецького Національної академії наук України №126/581 від 12.12.2016 року.

З питання строків вчинення виконавчого напису зазначає, що згідно ст. 525 ЦК України не допускає односторонню відмова від зобовязання або одностороння зміну його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином вдповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Закінчення триваючого правопорушення може відбутися через дії або однієї сторони правочину (боржника) з метою визнання та погашення боргу, або іншої сторони (кредитора) з метою стягнення заборгованості та притягнення боржника до цивільної відповідальності.

За відсутності прямо передбачених чинним цивільним законодавством та законодавством про нотаріат доказів про виконання права вимоги кредитора в інший момент часу, відрахування нотаріусом строків вчинення виконавчого напису в порядку ст. 88 Закону України «Про нотаріат» згідно до ст. 253 ЦК України має здійснюватися з дня наступного за днем направлення кредитором боржнику вимоги про виконання останнім його зобовязання за цивільними правовідносинами. При цьому, коли законом чи договором передбачена сплата боржником кредитору процентів , комісії, неустойки або інших додаткових платежів , розмір заборгованості боржника періодично змінюється з кожним випадком донарахуваня цих платежів до основної суми заборгованості, внаслідок чого у ті ж моменти відбувається відповідне оновлення права вимоги кредитора. У такому разі відрахування нотаріусом строку вчинення виконавчого провадження може здійснюватися з дня, наступного за днем направлення кредитром боржнику останньої за хронологією вимоги, але лише за умови, що визначені в ній відповідно до закону чи договору суми заборгованості відрізняються від розміру вимог, раніше направлених тим же кредитором томуж боржнику за тим же правочином.

Просить відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача в судове засідання не зявився, так як згідно до поданої письмової заяви просив розглянути справу у його відсутності, позов підтримав, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Представники відповідачів і третьої особи в судове засідання не зявилися, хоч про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів.

На підставі ст. 197 ч.2 ЦПК України , у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб , які беруть участь у справі , фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 13 квітня 2006 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та позивачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № MKTWGA00000029 від 13.04.2016 на підставі якого останній отримав кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії в розмірі 124 941,00 дол. США в порядку на умовах визначених договором на строк до 12.04.2010 року. На забезпечення виконання зобовязаннь за даним договором виступала іпотека: житловий будинок в с. Діброва, вул. Подішор,52( а.с.9-10).

В зв'язку із невиконанням позичальником зобов'язань взятих по кредитному договору, станом на 7 листопода 2016 року виникла прострочена заборгованість, що вказана у розрахунку заборгованості як 36998437.70 гривень, що стверджується складеним відповідачем розрахунком заборгованості( а.с. 12-13).

У відповідності із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

24 вересня 2013 року Тячівським районним судом відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно за даним кредитним договором і договором іпотеки у звязку із спливом строків звернення до суду(а.с.20-21).

В подальшому ухвалою судді Тячівського районного суду від 10 вересня 2015 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за даним кредитним договором і дана справа перебуває в провадженні суду. При цьому ціна позову у зазначеному провадженні зазначена 354278.57 дол. США, що у гривневому еквіваленті становить 7797671.33 гривень, а сам розрахунок проведений на суму 1096606.11 дол. США(а.с. 90-96).

8 листопада 2016 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 вчинила виконавчий напис № 9895, яким пропонувала стягнути залишок заборгованості за кредитом № MKTWGA00000029 від 13.04.2016 року в сумі 105488.06 дол. США, що станом на 26.10.2016 року в гривневому еквіваленті становить 2 700 000.02 гривень та 1700 гривень витрат на вчинення виконавчого напису. У тексті виконавчого напису зазначено, що строк, за який проводиться стягнення, - десять років шість місяців тринадцять днів, а саме з 13.04.2006 року по 26.10.2016 року(а.с.8).

При цьому розшифровки по складових, тобто з яких саме виплат складається зазначена у виконавчому написі заборгованість(прострочена заборгованість за тілом кредиту, заборгованості по процентам , пені, тощо) виконавчий напис не містить.

Постановою Тячіського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 29 травня 2017 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документу( а.с. 7).

Відповідно до пункту 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Згідно до ст.ст.87,88 Закону України «Про нотаріат»для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягненнязаборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Зміст виконавчого напису має відповідати вимогам, зазначеним у ст.89 Закону.

Відповідно до п. 2 Переліку документів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Відповідно до п.п.3.1, 3.2, 3.4, 3.5 п.3 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

При цьому, нотаріус повинен здійснити перевірку всіх документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії - виконавчого напису, які, зокрема, підтверджують наявність зобов'язання та їх безспірність.

Так, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 укладено кредитний договір № MKTWGA00000029 від 13.04.2016 на підставі якого останній отримав кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії в розмірі 124 941,00 дол. США в порядку на умовах визначених договором на строк до 12.04.2010 року включно, тобто за умовами кредитного договору остаточний розрахунок за кредитним договором повинен був бути здійснений не пізніше 12.04.2010 року і з цього час виникло право вимоги банку щодо стягнення остаточних платежів.

Відповідно до висновків Верховного суду України, що містяться у правовій позиції, висловлені ВС України в постанові від 29.10.2014 року у справі №6-169цс14, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожен черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту ( місяця, дня) невиконання позичальниками кожного з цих зобовязань.

Також, в правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 4 березня 2015 року у справі № 6-27цс 15, зазначено наступне:

«Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують бсзспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання.»

Тобто, із вказаних норм права вбачається не тільки обмеженість строками можливості вчинення напису нотаріусом, а й що така заборгованість або інша відповідальність боржника має бути безспірною і не потребує додаткового доказування.

Таким чином, при вчиненні оспорюваного виконавчого напису, нотаріусом не звернуто уваги на пропуск строків, оскільки з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, так як остаточний розрахунок за кредитним договором повинен був бути здійснений не пізніше 12.04.2010 року, а в тексті виконавчого напису зазначено, що строк, за який проводиться стягнення, - десять років шість місяців тринадцять днів, а саме з 13.04.2006 року по 26.10.2016 року.

Крім цього та обставина, що на час розгляду даної справи вже існував спір щодо заборгованості за вищевказаним кредитним договором( справа №2890/15-ц з ціною позову 354278.57 дол. США, що у гривневому еквіваленті становить 7797671.33 гривень, а сам розрахунок проведений на суму 1096606.11 дол. США) спростовує доводи відповідачів про безспірність заборгованості боржника.

До цього в оспорюваному виконавчому написі розшифровки по складових, тобто з яких саме виплат складається зазначена у виконавчому написі заборгованість(прострочена заборгованість за тілом кредиту, заборгованості по процентам , пені, тощо)

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінивши доводи сторін та надані ними докази, суд вважає, суд приходить до висновку, що виконавчий напис вчинений нотаріусом з порушенням вимог діючого законодавства, тому його слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Доводи відповідачів про дотримання вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» щодо безспірності заборгованості позичальника за кредитним договором та умови, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, є безпідставними, оскільки дані обставини в судовому засіданні належними та допустимими доказами не підтверджені.

Інших належних і допустимих доказів сторонами не наведено.

Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 169, 209-215 ЦПК України, ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», п.п.2.1, 3.1, 3.2, 3.5, Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дії нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати таким , що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 8 листопада 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 за № 9895 про звернення стягнення на користь ПАТ КБ «Приват Банк» з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № MKTWGA00000029 від 13.04.2016 року в сумі 105 488,06 доларів США, що в еквіваленті складає 2 700 000.02 гривень.

Стягнути з ПАТ КБ «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 640 гривень сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий: М.М.Розман