Ухвала

іменем україни

18 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Євграфової Є.П.,

КадєтовоїО.В., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на непрацездатну матір похилого віку,

за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовомдо ОСОБА_4 про стягнення аліментів на непрацездатну матір похилого віку.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона є матір'ю ОСОБА_4, пенсіонеркою за віком, людиною похилого віку -

78 років, отримує мінімальну пенсію, розмір якої становить 1 027 грн 33 коп., інших джерел доходів в неї не має. Син працездатний, не має неповнолітніх дітей, має постійну роботу і може надавати матеріальну допомогу, але цього не робить.

Крім того, вказувала, що її пенсії вистачає лише на оплату комунальних послуг, а син не надає постійну допомогу, незважаючи на те, що вона її потребує. Поки їй вистачало сил вона, знаходячись на пенсії, працювала. В неї є дочка ОСОБА_6, але дочка не може надавати їй матеріальну допомогу, оскільки вона є інвалідом з дитинства та не може працювати.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_3 просила стягнути з ОСОБА_4 аліменти на свою користь в розмірі ј частини з усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для непрацездатної особи відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позову.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17 травня

2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь матері ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для непрацездатної особи відповідного віку щомісячно, починаючи з 25 вересня 2015 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 травня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5просить скасувати рішення апеляційного суду м. Києва від 06 вересня

2016 рокута залишити в силі рішення Голосіївського районного суду

м. Києва від 17 травня 2016 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із положень ст. 202 СК України, та обставин справи, відповідно до яких позивач є пенсіонером за віком з пенсією у розмірі 1 027 грн 33 коп., а відповідач постійно працює і отримує заробітну плату, інших осіб на утриманні не має.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із наявності підстав передбачених ст. 204 СК України для звільнення дітей від обовʼязку утримувати батьків.

Судом апеляційної інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що ОСОБА_4 є сином ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 5).

ОСОБА_3, 1937 року народження, працювала по серпень

2008 року охоронцем в Головній астрономічній обсерваторії м. Києва, на даний час вона є пенсіонером і перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва. Розмір її пенсії становить

1 027 грн 33 коп. (а. с. 6, 45).

ОСОБА_4, 1962 року народження, є сином позивача, не надає матеріальної допомоги на утримання матері.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач, заперечуючи проти позову посилався на те, що позивач ухилялась від виконання батьківських обов'язків щодо нього, на підтвердження чого ним були надані пояснення про те, що його виховували та утримували бабуся та дядько ОСОБА_7, з яким він постійно проживав, а позивач проживала окремо, його вихованням не займалася.

Із матеріалів справи вбачається, що 23 травня1974 року ОСОБА_7 звернувся з заявою до комісії у справах неповнолітніх Московського районного виконавчого комітету м. Києва, в якій просив дати дозвіл на усиновлення його племінника ОСОБА_8, 1962 року народження, сина його сестри ОСОБА_3, проживаюча на той час в м. Ворошиловграді,…, син його сестри проживає з ним та його матір'ю з дня народження (а. с. 54).

Відповідно до рішення виконкому Московської районної Ради депутатів трудящих м. Києва від 08 липня 1974 року про усиновлення ОСОБА_4 - ОСОБА_7, відповідача з 1966 року виховував ОСОБА_7, а батьки відповідача не заперечували проти усиновлення (а. с. 41).

Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до положень ст. 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків. У виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більше як три роки.

Зі змісту указаної статті вбачається, що дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька або у виняткових випадках відповідні аліменти присуджуються на строк не більше як три роки.

Однак, вимогами ст. 204 СК України можливість звільнення від зазначеного обов'язку або присудження його на певний строк пов'язується із встановленням тієї обставини, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків.

Обов'язок батьків утримувати дитину встановлено у ст. 180 СК України.

Статтею 181 СК України визначено способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину, які можуть бути встановлені як за домовленістю між батьками дитини так і за рішенням суду.

Ухилення від виконання батьківських обов'язків обов'язково означає умисне діяння (дію або бездіяльність), у результаті якого обов'язки по утриманню та/або вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі або не виконуються взагалі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом

(ст. 10 ЦПК України).

За змістом ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач ухилялась від виконання батьківських обовʼязків, що підтверджується доказами, а саме: заявою про дозвіл на усиновлення (а. с. 54), рішенням виконкому Московської районної Ради депутатів трудящих м. Києва від 08 липня 1974 року про усиновлення ОСОБА_4 - ОСОБА_7 (а. с. 53). Разом з цим, доказів на спростування вказаних обставин та на підтвердження того, що позивачем ОСОБА_3виконувались батьківські обов'язки щодо відповідача не надано, клопотань про їх витребування заявлено не було, факт постійного проживання відповідача з її матір'ю та з братом позивачки ОСОБА_7 позивач визнала. Крім того, судом встановлено, що позивач крім пенсії має і інші доходи, а саме:від здачі в оренду свого жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджено матеріалами позовної заяви, яка була подана ОСОБА_9, ОСОБА_10 до Оболонського районного суду м. Києва (а. с. 25-36).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої інстанції або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Обставини справи досліджено повно, зібраним доказам надана оцінка.

Згідно з ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судового рішення, та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком суду по їх оцінці, тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 06 вересня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О. Кузнєцова
Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова