У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, Сваричівська сільська рада Рожнятівського району Івано-Франківської області, про визнання недійсним заповіту, свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його баба ОСОБА_11, яка заповіла належне їй на час смерті майно, в тому числі житловий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_5

Зазначає, що на момент смерті ОСОБА_11 він проживав у спірному будинку, тобто фактично прийняв спадщину.ОСОБА_11 на момент посвідчення заповіту була важко хворою та не могла ні прочитати, ні підписати заповіт, якийпосвідченосекретарем сільської ради з порушенням положень ст. 1253 ЦК України, тобто без присутності двох свідків.

За таких обставин, просив задовольнити позов та визнати недійсним заповіт, свідоцтво про право на спадщину та визнати право власності на спадкове майно.

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням положень ст. ст. 1248, 1253 ЦК України, дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Суди правильно виходили із того, що відсутність даних про свідків в оспорюваному заповіті не є підставою для визнання його нікчемним, оскільки заповіт посвідчено фактично в присутності двох свідків, а здійснення такого запису не залежало від волі ОСОБА_11, яка здійснювала розпорядження належним їй на праві власності майном за власним бажанням, яке було спрямоване на настання правових наслідків, волевиявлення її було вільним та відповідало її внутрішній волі. Крім того, право позивача не порушено, оскільки за наявності спадкоємців першої черги позивач ОСОБА_4, як спадкоємець п'ятої черги, не має права на спадкування після смерті ОСОБА_11

Судами установлено, що під час складання заповіту ОСОБА_11 мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, здійснила розпорядження належним їй на праві власності майном за власним бажанням, яке було спрямоване на реальне настання правових наслідків, волевиявлення заповідачки було вільним, відповідало її внутрішній волі, складений нею заповіт не суперечить інтересам спадкодавця та моральним засадам суспільства.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта