Справа №639/3052/17
Провадження №2/639/1513/17
РІШЕННЯ

(Заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Труханович В.В.,

за участю секретаря - Кричевської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

22 травня 2017 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, який в подальшому був уточнений. Відповідно до уточненої позовної заяви позивач просив суд: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 17.05.2016 року в розмірі 30 566 680, 47 грн., що складається із: заборгованості за позикою в розмірі 4 461 898, 86 грн., що є еквівалентом 168 900, 00 доларів США та відсотків за користування позикою у розмірі 25 566 680, 47 грн. , а також стягнути з відповідача судові витрати.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17 травня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, згідно з умовами якого відповідач отримав в борг грошові кошти в загальному розмірі 4 000 000, 00 грн., що станом на момент укладання договору позики за курсом НБУ склала 168 900, 00 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 16.09.2016 року та відсотковою ставкою в розмірі 1,5 % в календарний день за період, за котрий проценти не були сплачені достроково або 3,0 % в місяць, якщо проценти сплачувалися достроково.

В подальшому, 30 грудня 2016 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого ОСОБА_3 відступила йому - ОСОБА_1 право вимоги вищезазначеного боргу в розмірі 4 000 000, 00 грн., що станом на момент укладення договору позики за курсом НБУ склало 168 900, 00 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 16.09.2016 року та відсотковою ставкою в розмірі 1,5 % в календарний день за період, за котрий проценти не були сплачені достроково або 3,0 % в місяць, якщо проценти сплачувалися достроково в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

У зв'язку з тим, що відповідачем неналежно виконувалися свої зобов'язання за Договором позики від 17.05.2016 року, у нього перед позивачем станом на 18 травня 2017 року виникла заборгованість в загальному розмірі 30 566 680, 47 грн.

Позивач звертався до відповідача із вимогою про погашення заборгованості, однак він її не отримував та остання повернулась позивачу за закінченням терміну зберігання.

Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з вищезазначеним позовом.

Позивач ОСОБА_1, в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив суд його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач по справі в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У зв'язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст.ст. 224-225 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що 17 травня 2016 року між ОСОБА_3 (позикодавець) та ОСОБА_4 (позивчальник) було укладено договір позики. ( а.с. 12)

Відповідно до п. 1 Договору позикодавець передав у власність позичальника, а позичальник прийняв у власність суму готівкою в розмірі 4 000 000, 00 гривень зі строком повного погашення боргу готівкою не пізніше 30 вересня 2016 року в місті Харків. Сторони домовилися, що ця позика дорівнює еквіваленту грошового зобов'язання в іноземній валюті. В якості еквівалента сторони приймають 168 900, 00 доларів США. Сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається одноособово позикодавцем на день платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до п. 2 Договору позичальник свідчить, що отримав гроші готівкою від позикодавця повністю, ще до підписання Договору.

Отже, в судовому засіданні було встановлено, що позикодавець свої зобов'язання за договором позики виконав в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач, в судове засідання не з'явився та не надав суду жодних належних та допустимих доказів того, що він свої зобов'язання за договором позики виконав, а отже суд приходить до висновку, що відповідач - ОСОБА_2, не повернув позикодавцеві суму позики у встановлений договором строк.

Частина перша статті 1048 ЦК України встановлює, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Відповідно до п. 4 Договору позики від 17.05.2016 року позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики по одній з фіксованих процентних ставок, вказаних в пункті один раз на суми позики. Розмір і порядок одержання процентів, встановлюється договором. Проценти сплачуються позикодавцю один раз на місяць у готівковій формі до фактичної дати повернення позики по одній з фіксованих процентних ставок ( з розрахунку):

А) 1,5 % процента у день, за період, за який проценти не були сплачені достроково

Б) 3% процента на місяць, якщо проценти сплачуються достроково (наперед).

Проценти , які сплачуються позикодавцю не є неустойкою. Позичальник має право обрати одну з фіксованих процентних ставок (альтернативне зобов'язання). Позичальник зобов'язується сплачувати на користь позикодавця проценти один раз на місяць, починаючи з 01.05.2016 року, за однією з процентних ставок, визначених у п. 4 Договору.

Проценти виплачуються на залишкову (неповернену) суму позики, не пізніше останнього числа місяця за тим за який проводиться оплата - у разі сплати процентів за умовами визначеними в підпункті а пункту 4 Договору; або до настання першого дня за який проводиться оплата - в разі сплати процентів за умовами визначеними у підпункті б пункту 4 Договору. Сплата процентів повинна здійснюватися позичальником лише всією сумою за відповідний місяць й одним платежем. Заборгованість позичальника по сплаті процентів за Договором не повинна складати більше 31 % від суми позики.

30 грудня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено Договір відступлення права вимоги. ( а.с. 11)

Відповідно до п. 1 якого первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги за договором позики від 17.05.2016 року, на суму 4 000 000, 00 грн., зі строком повного погашення боргу готівкою не пізніше 30 вересня 2016 року в м. Харкові, укладеним між первісним кредитором і ОСОБА_2 в обсягах та на умовах, установлених Договором між первісним кредитором і боржником. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Пунктом 1 частини 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). (цесія)

Отже, підставою для переходу прав кредитора за правочином є не сама цесія, як спеціальний правочин, а правочин, що лежить в основі цесії.

Аналізуючи умови, укладеного між сторонами Договору та норми ЦК України, можна зробити висновок, що в основі відступлення права вимоги лежить договір купівлі-продажу права вимоги.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. (ч. 3 ст. 656 ЦК України)

З наведеного можна зробити висновок, що норми ЦК України про відступлення права вимоги (ст. 512-519) мають пріоритет над положеннями ЦК України про договір купівлі-продажу.

Так, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. (ч.1 ст. 662 ЦК України)

Відповідно до ч.1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Відповідно до п. 2 Договору про відступлення права вимоги від 30.12.2016 року первісний кредитор передав в момент підписання Договору новому кредитору документи, що засвідчують право вимоги, зазначене в п. 1 Договору.

Отже, судом було встановлено, що до ОСОБА_1 перейшли всі права позикодавця за договором позики від 17.05.2017 року.

В судовому засіданні позивачем було надано суду оригінал договору позики від 07.11.2016 року.

Наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов'язання. (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі № 6-24ц12).

В ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 1 Договору позики від 17.05.2016 року строк виконання зобов'язання був визначений як 30 вересня 2016 року

Згідно п.6 вказаного Договору в разі невиконання та/або неналежного виконання позичальником будь-якої умови Договору, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового виконання його обов'язків за договором.

Так, 14.02.2017 року на адресу ОСОБА_2 було направлено Вимогу про повернення грошових коштів, що підтверджується описом вкладення від 16.02.2017 року (а.с. 7-10)

Відповідно до п. 7 Договору позики від 17.05.2016 року в разі невиконання позичальником у одноденний строк вимоги позикодавця про дострокове виконання його зобов'язань за Договором відповідно до п. 4 Договору - позикодавець має право звернутись до суду з заявою про стягнення з позичальника усіх грошових коштів, котрі позичальник зобов'язаний був сплатити на користь позикодавця відповідно до умов Договору, у тому числі: грошових коштів у сумі визначеній у пункті 1 Договору ( з урахуванням індексу інфляції та річних процентів за ст. 625 ЦК України), процентів, неустойки (штрафу, пені) та збитків. Сторони погоджуються, що у такому випадку зазначена заява буде мати безспірний характер й ані з неї, ані з доданих до неї документів - не може вбачатися спір про право.

Стаття 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частина 4 статті 631 ЦК України встановлює, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим, частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюти, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Вказаний правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-79цс14.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив стягнути суму боргу, що підлягає сплаті у гривнях, визначену за офіційним курсом грошового еквіваленту в іноземній валюті, обумовленого сторонами зобов'язання, на день подачі позову - 18.05.2017 року, а не на день проведення платежу по поверненні відповідачем позичених ним коштів, що не суперечить нормам ст. 11 ЦПК України та ч. 2 ст. 533 ЦК України.

Відтак, в судовому засіданні було встановлено, що на теперішній час сума боргу залишається неповернутою, а тому суд приходить до висновку про, те що є всі підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 4 461 906, 63 грн., що є еквівалентом 168 900, 00 доларів США (168 900, 00 х 2641,7446 /100 = 4 461 906,63 грн.).

Що стосується вимог позивача щодо стягнення відсотків за користування позикою, то суд зазначає наступне.

Так п. 4 Договору позики від 17.05.2016 року встановлено, що відсотки сплачуються починаючи з 01.05.2016 року у розмірі 1,5 % процента у день, за період, за який проценти не були сплачені достроково.

Позивач просив суд стягнути відсотки за користування позикою станом на 13 лютого 2017 року.

Отже, загальна кількість днів на які підлягають нарахуванню відсотки складає з 01.05.2016 року по 13.02.2017 року - 289 календарних днів.

Враховуючи те, що сума боргу становить 4 461 906, 63 грн., то сума нарахованих відсотків за період 01.05.2016 року по 13.02.2017 року складає 25 566 680, 47 грн. (4 461 906, 63 грн. Х 1,5% / 100 Х 382 дні = 25 566 724, 99 грн.)

Однак, п. 4 Договору позики від 17.05.2016 року встановлено, що Заборгованість позичальника по сплаті процентів за Договором не повинна складати більше 31 % від суми позики.

Відтак, заборгованість позичальника по сплаті процентів за Договором повинна складати не більше 1 240 000, 00 грн.(4 000 000, 00 грн. / 100% Х 31 % = 1 240 000, 00 грн.).

А отже суд приходить до висновку, щодо необхідності часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1, та стягнення на його користь з ОСОБА_2 суми заборгованості за Договором позики від 17.05.2016 року у розмірі 5 701 898, 86 грн., яка складається з: суми основної заборгованості - 4 461 898, 86 грн. та суми заборгованості за відсотками - 1 240 000, 00 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відтак, суд приходить до висновку, про необхідність стягнення з відповідача судового збору у розмірі 8 000, 00 грн. сплаченого позивачем відповідно до квитанції № 126А7С1В68.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 8, 10, 15, 88, 169, 208, 209, 212-215, 224-225 ЦПК України, ст.ст. 10, 512-519, 526, 530, 610, 611, 612, 625, 631, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, заборгованість за договором позики від 17.05.2016 року у розмірі 5 701 906,63 грн.(п'ять мільйонів сімсот одна тисяча дев'ятсот шість гривень 63 копійки), яка складається з: суми основної заборгованості - 4 461 906, 63 грн. та суми заборгованості за відсотками - 1 240 000, 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 8 000, 00 грн. (вісім тисяч гривень 00 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами які не були присутні в судовому засіданні й той же строк з дня одержання його копії.

Суддя В.В. Труханович