У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про накладення стягнення на майно боржника за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_5 є сином померлої ОСОБА_6, яка в грудні 1993 року позичила в неї 15 тис. доларів США, а також 2 тис. доларів США позичила у свого діда ОСОБА_7, про що склала розписку та зобов'язалась повернути кошти за першою вимогою. Зазначала, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 мали у власності по 1/3 частині квартири АДРЕСА_1, а 1/3 частина вказаної квартири належала на праві власності її покійному чоловікові ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_8, після смерті якого спадкоємцями за законом була вона, як дружина, його батько ОСОБА_7, та дочка ОСОБА_6

Після виїзду за кордон місце перебування ОСОБА_6 та ОСОБА_4 не було відомим, і в 2002 році їх було визнано померлими. Відтак 1/3 частину вказаної квартири успадкувала вона, а 2/3 частини квартири успадкував ОСОБА_7, дід ОСОБА_6, які подарував їй згідно договору дарування від 23 червня 2003 року.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 16 серпня 2010 року скасовано рішення того ж суду про оголошення ОСОБА_4 померлим, і він, як спадкоємець, звернувся з позовом до неї про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на майно та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 26 березня 2015 року свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, видані ОСОБА_7, визнано недійсними та визнано за ОСОБА_4 право власності на 2/3 частини вказаної квартири.

Вважала, що ОСОБА_4, як спадкоємець. ОСОБА_6, має відповідати за боргами спадкодавця перед нею, як перед кредитором спадкодавця, так і перед спадкоємцем кредитора боржника.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3 просила суд накласти стягнення на майно - 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, що було передано ОСОБА_4 в натурі, як спадкове майно, після смерті його матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року в рахунок її боргу, визнавши за нею право власності на 1/3 частини вказаної квартири.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30 червня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Накладено стягнення на успадковане ОСОБА_4 майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6, а саме: 1/3 частину квартири АДРЕСА_2, у рахунок погашення боргу померлої ОСОБА_6 перед ОСОБА_3 У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2016 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ОСОБА_6 отримала в борг у ОСОБА_3 15 тис. доларів США, які нею не повернуто, її спадкоємець ОСОБА_4 борг одноразовим платежем не погасив, вартість спадкового майна (1/3 частина квартири) відповідає сумі боргу, а тому борг підлягає стягненню шляхом накладення стягнення на спадкове майно.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції виходив із того, що впродовж шестимісячного строку, з часу коли позивач дізналася про смерть спадкодавця ОСОБА_6, вона не зверталася до нотаріальної контори чи суду з вимогою до відповідача, як спадкоємця, про повернення боргу.

Зазначені висновки апеляційного суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до положень процесуального закону та оцінені згідно з вимогами ст. 212 ЦПК України, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Судом установлено, що 10 травня 1979 року ОСОБА_8 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 25 жовтня 1993 року квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 помер. Після його смерті ОСОБА_3 успадкувала належну йому частину квартири і отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

Рішеннями Хотинського районного суду Чернівецької області від 3 квітня 2002 року та 10 квітня 2002 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було оголошено померлими.

Після оголошення їх померлими, відповідно до вимог ст. ст. 21, 525 ЦК України в редакції 1963 року, відкрилась спадщина на належні їм частки у спірній квартирі, які успадкував ОСОБА_7, батько померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8, а саме 1/3 частину спірної квартири, яка належала ОСОБА_6, та 1/3 частину спірної квартири, яка належала ОСОБА_4, про що свідчать свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 грудня 2002 року.

23 червня 2003 року ОСОБА_7 подарував належні йому 2/3 частини спірної квартири ОСОБА_3, про що свідчить копія договору дарування та копія витягу про реєстрацію права власності.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 16 серпня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 16 жовтня 2013 року, рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 3 квітня 2002 року про оголошення померлим ОСОБА_4 скасовано.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 26 вересня 2013 року рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 10 квітня 2002 року про оголошення померлою ОСОБА_6 скасовано.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року в Російській Федерації померла ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, визнання права власності на майно та його витребування із чужого незаконного володіння.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 26 березня 2015 року свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, видані ОСОБА_7, визнано недійсними та визнано за ОСОБА_4 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 та витребувано вказану частини квартири із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4

ОСОБА_4 зареєстрував на своє ім'я 2/3 частини спірної квартири на підставі рішення апеляційного суду Чернівецької області від 26 березня 2015 року, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13 січня 2016 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 про спадкування майна ОСОБА_4 дізналася 15 червня 2013 року, коли отримала із Першотравневого районного суду м. Чернівці копію позовної заяви ОСОБА_4 до неї про витребування майна, що нею визнається.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від строку вимоги.

Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За змістом зазначених норм матеріального права у разі відмови спадкоємців від обов'язкового одноразового платежу на погашення боргу спадкодавця кредитор не позбавлений можливості пред'явити вимогу до них про стягнення цієї суми з урахуванням вартості прийнятого у спадщину майна.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Встановлено, що впродовж шестимісячного строку, з часу коли позивач дізналася про смерть спадкодавця ОСОБА_6, вона не зверталася до нотаріальної контори чи до суду з вимогою до ОСОБА_4, як спадкоємця, про повернення боргу, а наявність в матеріалах справи претензії від 6 грудня 2013 року до ОСОБА_4 не свідчить про отримання останнім вказаної претензії.

Вирішуючи спір, апеляційний суд з дотриманням вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи, врахувавши положення ст. ст. 1281, 1282 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик