Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 325/569/17 Головуючий у 1 інстанції: Апальков О.М.
Номер провадження 22-ц/778/2895/17 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма «Україна» на ухвалу Приазовського районного суду Запорізької області від 31 травня 2017 року у справі за позовом Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма «Україна» до ОСОБА_5 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року позивач представник СВК «Агрофірма «Україна» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, про стягнення коштів зазначивши, що вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22.02.2010 року цивільний позов задоволено і з відповідача на його користь стягнуто матеріальну шкоду в розмірі 28 622,32 гривень. Вирок суду набрав законної сили 05.05.2010 року.

На підставі виданого судом виконавчого листа відкрито виконавче провадження, проте кошти з відповідача не стягнуті в повному обсязі.

Посилаючись на те, що зобов'язання відповідача перед позивачем не припинились, тому,має місце прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, а тому, відповідно до приписів ст.625 ЦК України,відповідач ОСОБА_5 має сплатити на користь СВК «Агрофірма»Україна» за період з 01.03.2017 року по 11.04.2017 року три проценти річних в сумі 36,33 гривень та інфляційних втрат в сумі 296,59 за прострочення виконання грошового зобов'язання, які і просив стягнути з відповідача на свою користь та вирішити питання щодо відшкодування судових витрат.

Під час розгляду справи відповідачем у добровільному порядку заявлену суму коштів було оплачено.

В судовому засіданні позивач та його представник адвокат ОСОБА_6 надали заяву в якій не підтримують позивних вимог та відмовляються від позову, у зв'язку з тим, що після пред'явлення позивачем позову, відповідач задовольнив його вимоги.

Крім того, на підставі ст. 89 ЦПК України позивач та його представник адвокат ОСОБА_6 просили стягнути з відповідача судовий збір у сумі 1600 гривень, який був сплачений при подачі позову та витрати на правову допомогу згідно квитанцій та актів приймання-передачі виконаних робіт згідно договору про надання правової допомоги у сумі 4 594,87 гривень.

Ухвалою Приазовського районного суду Запорізької області від 31 травня 2017 року провадження у справі закрито. Стягнуто з ОСОБА_5, на користь СВК «Агрофірма «Україна» судовий збір у сумі 1600,00 гривень і витрати на правову допомогу у сумі 3040 гривень.

Не погоджуючись частково з вказаною ухвалою суду, представник СВК «Агрофірма «Україна» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду змінити та додатково стягнути з відповідача витрати, повязані з оплатою правової допомоги в сумі 1494,87 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

З матеріалів справи вбачається, що у квітні 2017 року позивач представник СВК «Агрофірма «Україна» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, про стягнення коштів зазначивши, що вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22.02.2010 року цивільний позов задоволено і з відповідача на його користь стягнуто матеріальну шкоду в розмірі 28 622,32 гривень. Вирок суду набрав законної сили 05.05.2010 року.

На підставі виданого судом виконавчого листа відкрито виконавче провадження, проте кошти з відповідача не стягнуті в повному обсязі.

Посилаючись на те, що зобов'язання відповідача перед позивачем не припинились, тому, має місце прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, а тому, відповідно до приписів ст.625 ЦК України, відповідач ОСОБА_5 має сплатити на користь СВК «Агрофірма»Україна» за період з 01.03.2017 року по 11.04.2017 року три проценти річних в сумі 36,33 гривень та інфляційних втрат в сумі 296,59 за прострочення виконання грошового зобов'язання, які і просив стягнути з відповідача на свою користь та вирішити питання щодо відшкодування судових витрат.

Під час розгляду справи відповідачем у добровільному порядку заявлену суму коштів було оплачено.

Згідно квитанції представленої відповідачем нарахована сума коштів оплачена у повному обсязі (а.с.92).

Позивач та його представник адвокат ОСОБА_6 надали заяву про відмову від позову.

Позивач та його представник не заперечують того факту, що відповідачем виконані вимоги Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма «Україна» щодо сплати коштів після пред'явлення позову до суду, тому суд дійшов висновку про закриття провадження у справі та стягнення з ОСОБА_5 на користь позивача судового збору у сумі - 1600 грн., а також частково витрат правову допомогу у сумі 3040 грн.

Порядок відшкодування витрат сторін,що пов'язані з явкою до суду передбачено ст. 85 ЦПК України.

У ч. 1 ст. 88 ЦПК України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судових витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У пп. 47,48 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що договір про надання правової допомоги від 10.01.2017 року укладений між адвокатом ОСОБА_6 та СВК »Агрофірма «Україна».

Відповідно п. 1.1. договору, адвокат надає правову допомогу Клієнту в обсязі та порядку передбаченому в даному Договорі, а Клієнт зобов'язується своєчасно сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором.

У п. 2.2. договору сторони визначилися, що цим договором посвідчується право адвоката ОСОБА_6 представляти інтереси Замовника - СВК «Агрофірма »Україна» в усіх органах влади в суді всіх інстанції та захищати його інтереси за його справами.

У п. 3.1. сторони визначили оплату за цим договором,де формою винагороди Адвоката за здійснення захисту, представництва якого (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати умови повернення тощо визначаються також в додатковому договорі до цього договору про надання правової допомоги.

Згідно ч. 1 статті 89 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку позивач та його представник відмовився від позову внаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову тому вимога позивача про відшкодування понесених судових витрат на правову допомогу за рахунок відповідача є правомірною.

Судом попередньої інстанції встановлено, що згідно журналів судового засідання представник позивача адвокат ОСОБА_6, брав участь в судових засіданнях в суді першої інстанції 16 травня 2017 року - 1 година 15 хвилин, 19 травня 2017року - 1 година, 31.05.2017 року - 4 години 15 хвилин (а.с.68-69, а.с.87, а.с. 106).

Відповідно до ст. 7 Закону України від 21.12.2016 р.№ 1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2017 року встановлено 1600 грн.

Тобто, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу за участь представника позивача у судових засіданнях складає: за 16.05.2017 800 грн. (1600,00 х 40% х 1 год.15 хв.); за 19 травня 2017 року - 640 грн. (1600 х 40% х 1год.) за 31 травня 2017 року - 2720 грн. (1600 х 40% х 4 год.15 хв.).

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу за 3 год. 30 хв., участі представника позивача під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням(усна юридична консультація,вивчення законодавства,складання позовної заяви складає 2240 грн. (1600 х 40% х 3 год.30 хв.).

Згідно з ст. 85 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 5 додатку до вказаної постанови витрати пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла - стороні, на користь якої ухвалене судове рішення , її представникові не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

Тобто, зазначені витрати відшкодовуються за правилами, передбаченими для відшкодування витрат на відрядження.

Відповідно до п.1.7 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59, передбачає, що витрати на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі з урахуванням усіх витрат, пов'язаних із придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті.

На підтвердження витрат представником позивача адвокатом ОСОБА_6 в суд надані квитанції на придбання бензину для проїзду автомобільним транспортом з м. Запоріжжя до місця судового засідання Приазовського районного суду (а.с.61, а.с.80, а.с,96).

Суд попередньої інстанції зазначив, що компенсація витрат на придбання бензину для особистого транспорту за змістом вищевказаних нормативних актів не передбачена.

Доводи апеляційної скарги полягають саме в незгоді з вказаним висновком суду, при цьому адвокатом, окрім іншого не доведено, що вказане придбане пальне використане саме в зв'зку з наданням правової допомоги у цій справі.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції, що витрати на проїзд представника позивача адвоката ОСОБА_6 до іншого населеного пункту, місця розгляду справи на приватному транспорті не є доведеними та не підлягають компенсації.

Доводи апеляційної скарги представник СВК «Агрофірма «Україна» не спростовують фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції на час постановлення ухвали про закриття провадження у цій справі у цій справі. За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з дотриманням вимог процесуального закону та не вбачає, передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції або її зміни.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма «Україна» відхилити.

Ухвалу Приазовського районного суду Запорізької області від 31 травня 2017 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: