Справа № 201/4891/17
Провадження № 2/201/1643/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі Карнаух І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія» в особі Дніпропетровської філії Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія», ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

03.04.2017р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія» в особі Дніпропетровської філії Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія», ОСОБА_2 про стягнення збитків у розмірі 41 644,94 грн. (а.с. № 3 - 7).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 27.08.2016р. з вини відповідача, який керував автомобілем «Шевроле», державний номерний знак НОМЕР_1, сталася дорожньо - транспортна пригода. В результаті вищезазначеної дорожньо - транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1 Вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.10.2016р. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб, відповідно до висновку експерта складає 65 361 грн. 89 коп. Також, позивачем були сплачені кошти на проведення авто-товарознавчого дослідження у розмірі 1 200 грн. ПАТ «Українська пожежно - страхова компанія» здійснило виплату відшкодування позивачу в розмірі 30 828,93 грн. відповідно до розрахунку збитків виконаним страховою компанією. Тобто, недоплачена сума збитків завданих автомобілю позивача складає 34 032,96 грн., яку позивач просить стягнути з ПАТ «Українська пожежно - страхова компанія», крім того за період з 01.12.2016р. по 17.02.2017р. виникла заборгованість відповідно до діючого законодавства України, у звязку з несплатою коштів, а саме пеня у розмірі 4 168,17 грн., 3% річних у розмірі 446,58 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1 297,23 грн., які позивач також просить стягнути з ПАТ «Українська пожежно - страхова компанія». Окрім цього, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 понесені ним витрати на проведення авто-товарознавчого дослідження у розмірі 1 200 грн. та франшизу у розмірі 500 грн.

Представник позивача - ОСОБА_3 (діє на підставі довіреності від 01.02.2017р. - а.с. № 134) в судове засідання 12.10.2017р. не зявився, подав до суду клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити з підстав, які були викладені в позові та доказів, наявних в матеріалах справи. Також просив розглянути справу без його участі та без фіксування судового процесу технічними засобами (а.с. № 133).

Представник відповідача ПАТ «Українська пожежно - страхова компанія» - ОСОБА_4 (діє на підставі довіреності від 30.12.2016р. - а.с. № 137) в судове засідання 12.10.2017р. не зявився, надав заяву про можливість розгляду справи без його участі, проти задоволення позову заперечував з підстав викладених в запереченні, просив в задоволенні позову відмовити (а.с. № 136).

Відповідач та представник відповідача ОСОБА_2 (діє на підставі договору від 01.03.2016р.) в судове засідання 12.10.2017р. не зявилися, надали заяву про можливість розгляду справи без їх участі, позовні вимоги визнали частково в частині стягнення з нього франшизи в розмірі 500 грн., в частині стягнення витрат на проведення авто-товарознавчого дослідження у розмірі 1 200 грн. просили відмовити, оскільки й нього укладено зі страховою компанією договір страхування (а.с. № 139).

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

27.08.2016р., з вини відповідача, який керував автомобілем «Шевроле», державний номерний знак НОМЕР_1, сталася дорожньо - транспортна пригода. В результаті вищезазначеної дорожньо - транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.10.2016р. у справі №201/13485/16, ОСОБА_2 було визнано винним в скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с. № 16).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно висновку № 4409/16/16 експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, нанесеного власнику колісного транспортного засобу, складеного судовим експертом ОСОБА_5 від 26.09.2016р., розмір матеріального збитку пошкодженого автомобіля марки «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_2, становить 65 361 грн. 89 коп. (а.с. № 20-25).

Завдана шкода особисто винуватцем ДТП, потерпілому, відшкодована не була.

У зв'язку з чим, власник пошкодженого автомобіля, з метою отримання страхового відшкодування позивач звернувся до ПАТ «Українська пожежно - страхова компанія» з відповідною заявою від 01.09.2016р. та 27.10.2016р. (а.с. № 15).

У зв'язку з настанням вказаної події ПАТ «Українська пожежно - страхова компанія» виплатило страхове відшкодування позивачу у розмірі 30 828 грн. 93коп. (а.с. № 19).

Згідно квитанції від 26.09.2016р. вартість проведення вказаного експертного дослідження складає 1200 грн., яка була сплачена позивачем (а.с. № 37).

Згідно ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Згідно ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Така оцінка проводиться в порядку, передбаченому «Методикою товарознавчою експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003р. №142/5/2092.

Тому, для вирішення питання щодо розміру фактично заподіяної позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди, суд приймає до уваги висновок № 4409/16/16 експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, нанесеного власнику колісного транспортного засобу, складеного судовим експертом ОСОБА_5 від 26.09.2016р., проведений у відповідності до чинного законодавства (а.с. № 20-25).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі, володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Разом із тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоду, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обовязок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦПК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником…відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення ЦК України, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України, страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Судом встановлено, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_2 позивачу була виплачена не в повному обсязі.

Відповідно до ст.37 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров'я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільна-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ПАТ «Українська пожежно - страхова компанія» згідно полісу № АЕ/8076196 (а.с. № 16 зворот).

Оскільки в наслідок протиправної поведінки водія ОСОБА_2 та скоєння ним ДТП позивач зазнав матеріальний збиток у розмірі 65 361 грн. 89 коп., тому суд вважає, що матеріальна шкода, завдана позивачеві, підлягає відшкодуванню, та на його користь з відповідача ПАТ «Українська пожежно - страхова компанія» підлягає стягненню 34 032грн.96коп. Крім того, за період з 01.12.2016р. по 17.02.2017р. та з 18.02.2017р. по 01.03.2017р. виникла заборгованість, відповідно діючого законодавства України, у звязку з несплатою коштів позивачу, а саме пеня у розмірі 4 168грн.17коп., 3% річних у розмірі 446грн.58коп. та інфляційні втрати у розмірі 1 297грн.23коп., які також підлягають стягненню з відповідача ПАТ «Українська пожежно - страхова компанія» на користь позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1, 3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п.1-3 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який построчив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобовязання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитись від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Розглядаючи вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 понесених ним витрат на проведення авто-товарознавчого дослідження у розмірі 1 200 грн. та франшизу у розмірі 500 грн., суд приходить до наступного.

Оскільки згідно полісу № АЕ/8076196, яким передбачена франшиза у розмірі 500 грн., та оскільки позивачем сплачено 1200 грн. за проведення експертного дослідження, такі суми підлягають відшкодуванню відповідачем ОСОБА_2, а тому з останнього слід стягнути вказані суми на користь позивача, оскільки згідно з вимогами абз. 2 п. 12.1 ст. 12 та п. 37.5 ст. 37 Закону № 1961-IV компенсувати позивачу суму франшизи у повному обсязі має страхувальник або особа, відповідальність якої застрахована.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія»,ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача суму сплаченого при подачі позову, судового збору в розмірі 640 грн., що підтверджується квитанцією від 30.03.2017р. (а.с. № 2) пропорційно до задоволених вимог, а саме з ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» стягнути 613грн.76коп. , а з ОСОБА_2 стягнути - 26грн.24коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013, ст.ст. 993, 1166, 1187, 1188, 1191 ЦК України, ст. ст. 8, 10, 11, 57- 60, 61, 74 - 76, 88, 169, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія» в особі Дніпропетровської філії Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія», ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія» в особі Дніпропетровської філії Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія» на користь ОСОБА_1 витрати на відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП, повязані із виплатою страхового відшкодування в сумі 34 032грн.96коп., пеню у розмірі 4 168грн.17коп., 3% річних у розмірі 446грн.58коп. та інфляційні втрати у розмірі 1 297грн.23коп., а разом 39 944грн.94коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на відшкодування проведення авто-товарознавчого дослідження у розмірі 1 200 грн. та франшизу у розмірі 500 грн., а разом 1700 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія» в особі Дніпропетровської філії Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 613,76 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 26,24 грн.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя Н.В.Ткаченко