Справа № 216/4306/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у забезпеченні позову

12.10.2017 року м. Кривий Ріг

Суддя Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання договорів купівлі-продажу недійсними,

в с т а н о в и в:

08 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання договорів купівлі-продажу недійсними.

В подальшому, 12 жовтня 2017 року до суду надійшла заява ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно будинок №2 по вулиці Бебеля у місті Кривому Розі, а також квартиру АДРЕСА_1. Вказане клопотання мотивовано тим, що 09 жовтня 2017 року позивач при відвідуванні домоволодіння №2 по вулиці Бебеля у м. Кривий Ріг побачив оголошення ріелторської контори про терміновий продаж будинку. За зазначеним в оголошенні телефонним номером ОСОБА_2 дізнався про те, що ріелторська контора за дорученням відповідачів дійсно намагається продати будинок не зважаючи на існуюче цивільне провадження в суді. Таким чином відповідачі незаконно намагаються створити певні труднощі при розгляді справи і вплинути на його остаточне рішення, а саме утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Підстави для забезпечення позову визначені ст. 151 ЦПК України, частиною 3 якої встановлено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 152 ЦПК України).

Одночасно в п. 4 Постанови Пленуму від 22 грудня 2006 року N9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» Верховний Суд України зазначав, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали (абз. 3 п. 7 Постанови Пленуму від 22 грудня 2006 року N9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Виходячи з аналізу норм цивільного законодавства та судової практики, дослідження доданих до заяви доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, оскільки заявником не було надано достатніх доказів, що підтверджують можливість відчуження відповідачами спірного рухомого майна, внаслідок чого у суду не має правових підстав вважати, що невжиття таких заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у майбутньому.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 151, 152, 208-210, 293 Цивільного процесуального кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд

у х в а л и в :

У задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання договорів купівлі-продажу недійсними - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу протягом п'яти днів з дня її проголошення, а особою, без участі якої постановлена ухвала - протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя В.В. Сидорак