АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/4694/16-ц 22-ц/774/1735/К/17
Справа № 215/4694/16-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/1735/К/17 ОСОБА_1
Категорія № 26 (ІІІ) Доповідач Бондар Я.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар: Видрик А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на заочне рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ОСОБА_3 «ПівнГЗК») про відшкодування моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що тривалий час на протязі 13 років працював водієм великовантажного автомобіля ОСОБА_3 «ПівнГЗК», де підпадав під дію впливу шкідливих факторів на виробництві у зв'язку із чим, отримав професійне захворювання та втратив професійну працездатність у розмірі 60 % та йому встановлена 3 група інвалідності. Через професійне захворювання позивач постійно зазнає моральні та фізичні страждання, тому просить суд стягнути з відповідача у відшкодування заподіяної моральної шкоди 145000 грн. у звязку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 червня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 «ПівнГЗК» на користь позивача 80000 грн. моральної шкоди, а також - на користь держави 800 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 «ПівнГЗК» представник відповідача посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог.

На думку представника ОСОБА_3 «ПівнГЗК», позивачем не доведено факту спричинення моральної шкоди та протиправність діянь відповідача, тому висновки суду в цій частині ґрунтуються на припущеннях.

Судом не враховано, що позивач був обізнаний про шкідливі умови виробництва, та сам обрав роботу протягом тривалого періоду у шкідливих факторах. Також представник відповідача вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості є завищеним. Крім того, посилається на несприятливу фінансову ситуацію підприємства, а також невірно визначений судом першої інстанції розмір стягнутого судового збору.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно записів, що містяться в трудовій книжці позивач ОСОБА_2 працював водієм великовантажного автомобіля, автотранспортних засобів в карєрі ПРАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» 13 років 7 місяців у період з 04.12.2002 р. - 06.2016 р. (а.с.7-12).

У червні 2016 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту протокол № 817 промислової медицини йому було встановлено професійне захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом, ускладнений гіпертонічною хворобою 1 ст., 2 ст. СН 0-1 ст. Ризик 2, у поєднанні з вираженою полірадикулонейропатією (L5, S1, C6, C7), двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ст.), остеоартрозом в поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ першого-другого ст.) і колінних (ПФ другого ст.) суглобів, деформуючим артрозом дрібних суглобів кистей, трофічними порушеннями; хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легенів першої ст.)

Згідно висновку МСЕК серії 12 ААА №043188 від 06 жовтня 2016 року позивачу ОСОБА_2 первинно встановлено 60 % втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності ( а.с.18).

Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 21.07.2016 року встановлено, що позивач працюючи на підприємстві ОСОБА_3 «ПівнГЗК», піддавався тривалій дії шкідливих факторів виробничого середовища, недосконалості технології, механізмів, робочого інструменту, виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища: умови праці за рівнем загальної транспортно-технологічної вібрації відносяться до 3 класу 1 ступеню шкідливості, за рівнем шуму - до 3 класу 1 ступеню шкідливості, за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони до 3 класу 2 ступеню шкідливості. Вібрація загальна транспортна, рівень в дБ: 67 при гранично допустимій до 65.Пил з вмістом кристалічного діоксиду кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони: 4,4 мг/м3 при гранично допустимому 2 мг/м3, що в 2,2 рази перевищує норму ( а.с.14,15).

Відповідно до п.19 акту встановлено, що враховуючи тривалу роботу позивача впродовж 28 років 8 місяців на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо (а.с. 17).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що у зв'язку із отриманим професійним захворюванням та встановленням ступеню втрати професійної працездатності та групи інвалідності йому спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач, як такий, що не забезпечив йому безпечних та нешкідливих умов праці, у зв'язку з чим він отримав професійне захворювання.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України та виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача спричинену моральну шкоду у зв'язку з отриманим на виробництві професійним захворюванням, з урахуванням часу роботи позивача на підприємстві та дією шкідливих факторів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як видно з акту розслідування причин виникнення у ОСОБА_2 хронічного професійного захворювання від 21.07.2016 року, встановлено тривала робота в умовах гранично - допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу (а.с. 13-17).

Статтею 153 КЗпП України, передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи ОСОБА_3 «ПівнГЗК» про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, колегія суддів до уваги не приймає. Обов'язок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця ОСОБА_3 «ПівнГЗК».

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що позивач свідомо обрав роботу протягом тривалого часу із шкідливими умовами та фактором виробничого процесу, оскільки ці обставини не виключають законодавчо закріпленого обов'язку роботодавця, забезпечити безпечні умови виробничого середовища.

Враховуючи викладене й те, що право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я професійним захворюванням позивача пов'язано з виконанням трудових обов'язків, виникло з 06.10.2016 року, тобто з моменту встановлення йому вперше стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці».

Також, спростовуються й доводи відповідача ОСОБА_3 «ПівнГЗК» щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди, у зв'язку із професійним захворюванням, встановлений медичними довідками та виписними епікризами, про тривалість лікування та перенесений фізичний біль. Позивач відчуває постійний біль у хребті, обмежений в спілкуванні з оточуючими, вирішенні своїх побутових потреб, що порушує його нормальні життєві звязки.

Посилання в апеляційній скарзі на несприятливу фінансову ситуацію підприємства відповідача не знімає відповідальності з ОСОБА_3 «ПівнГЗК» за спричинення позивачу моральну шкоду та обовязок її відшкодувати.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом без повного урахування роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Суд не врахував ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили.

Колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманого позивачем професійного захворювання, встановленого відсотку втрати працездатності 60%, періоду праці позивача на підприємстві протягом 13 років 7міс., інтенсивність і довготривалість фізичних і психічних страждань позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає за необхідне змінити рішення суду, зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з ОСОБА_3 «Північний ГЗК» на користь позивача з 80000 грн. до 30000 грн.

Також, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 «Північний ГЗК» в частині стягнутого судом першої інстанції розміру судового збору.

У звязку з викладеним, колегія суддів,на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про відмову ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог

За правилом ч.1 ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно ч. 2 ст. 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011р. №3674-VI за подання до суду позовної заяви фізичною особою не майнового характеру ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму.

Позивач ОСОБА_2 при зверненні до суду у листопаді 2016 року із вимогами про стягнення моральної шкоди спричиненої втратою працездатності на виробництві, був звільнений від сплати судового збору, тому на підставі положення ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн., виходячи з розрахунку (0,4 х1378).

У звязку з викладеним, колегія суддів, на підставі п.1,3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, змінює рішення суду першої інстанції та зменшує розмір стягнутої з відповідача ОСОБА_3 «Північний ГЗК» на користь ОСОБА_2 розміру моральної шкоди з 80000 грн. до 30000 грн. та зменшує стягнутий судом розмір судового збору з 800 грн. до 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 червня 2017 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_2 , зменшивши цей розмір з 80000 грн. до 30000 грн.,та в частині стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судового збору з 800 грн. до 551,20 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: