Справа №461/3726/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2017 року Галицький районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Волоско І.Р

секретар Мисько С.М.

за участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Львівської області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 Львівської області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними рішеннями органу державної влади. В обґрунтування позову покликається на те, що ОСОБА_3 Львівської області, всупереч вимогам чинного законодавства, не внесено відомості за його заявою від 11.01.2017 року про кримінальне правопорушення, та звернення від 08.02.2017 року чим завдано йому моральну шкоду. Просить суд стягнути з ОСОБА_3 Львівської області на його користь 1 000 000,00 грн. моральної шкоди, стягнути з держави Україна, в особі Державної казначейської служби України на його користь 1 000 000,00 грн., завданої внаслідок незаконних дій посадових осіб ОСОБА_3 Львівської області при розгляді його заяви.

Позивач в судове засідання не зявився. Подав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити.

Представник прокуратури Львівської області ОСОБА_1 вимоги позову заперечив з підстав викладених у письмових запереченнях, просить у задоволенні позову відмовити з підстав необґрунтованості позовних вимог.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи, розгляду справи у його відсутності суду не подав. Суд, на підставі ст.169 ЦПК України, проводить розгляд справи у відсутності сторін, що в судове засідання не зявились, на підставі даних та доказів, які містяться в матеріалах справи.

Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

У ч. 1 ст. 16 Цивільного Кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Судом встановлено, що 11.01.2017року ОСОБА_2, як представник Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» скерував до прокуратури Львівської області заяву про вчинення кримінального правопорушення колишнім заступником прокурора Сокальського району Ільницьким М.М.

ОСОБА_3 Львівської області від 16.01.2017 року ОСОБА_2, як представника ФГ «ОСОБА_2В.» повідомлено, що відомості, викладені у його заяві, щодо діяльності колишнього заступника прокурора Сокальського району Ільницького М.М. не містять обєктивних даних, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення, оскільки в ній висловлено лише міркування заявника щодо неправильно прийнятого, на його думку процесуальних рішень.

08.02.2017 року ОСОБА_2, скерував до прокуратури Львівської області звернення щодо надання документу про підтвердження прийняття заяви про кримінальне правопорушення та надання документу про реєстрацію відповідної заяви.

ОСОБА_3 Львівської області від 21.02.2017 року ОСОБА_2, повідомлено, що за результатами розгляду попереднього звернення від 11.01.2017 року прокуратурою області 16.01.2017 року надано відповідь про відсутність підстав для реєстрації провадження стосовно колишнього заступника прокурора Сокальського району Ільницького М.М. з одночасним розясненням вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно із чинним законодавством, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з розясненнями, які містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В пункті 5 вказаної постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Також, відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок, та є вина зазначеної особи.

Відтак, обовязковою умовою відшкодування моральної шкоди є наявність вини у діях особи, яка заподіяла таку шкоду.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано суду жодних доказів неправомірності дій відповідачів, не доведено причинно-наслідковий зв'язок між діями чи бездіяльністю відповідачів та наслідками, крім цього, не зазначено в чому саме полягає заподіяна шкода та не обґрунтовано розмір відшкодування, яке ним визначено для стягнення з відповідачів.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачем не наведено жодних істотних доказів того, що йому завдано моральних страждань органами державної влади та не аргументовано розмір морального відшкодування.

Крім того, ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» визначено вичерпний перелік підстав, внаслідок виникнення яких громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода, зокрема: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність" , "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Судом встановлено, що обґрунтовуючи моральну шкоду у розмірі 1 000 000, 00 грн., підставу для її стягнення, позивач покликається на відмову у внесенні відомостей до ЄРДР за його заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Зважаючи на те, що положення ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» містить вичерпний перелік підстав, за наявності яких громадянину підлягає відшкодуванню моральна шкода, та таким не передбачено підстави відмови у внесені відомостей про можливе вчинене кримінальне правопорушення для відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що вимоги позову є необгрунтовані, відтак суд дійшов висновку, що у задоволенні позову належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 169, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 16, 23, 1167, 1173, 1174 суд ,-

В И Р І Ш И В :

у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Львівської області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І.Р.Волоско