УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Карпенко С.О.,Мостової Г.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про скасування арешту, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 03 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його син ОСОБА_7, після смерті якого, на підставі свідоцтва про право власності від 30 січня 2008 року серії НОМЕР_1 залишилось спадкове майно у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1

Зазначає, що звернувшись до Другої Черкаської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, державним нотаріусом було з'ясовано, що на зазначене вище майно існує обтяження, а саме на підставі постанови Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ від 27 травня 2014 року накладено арешт та заборонено його відчуження.

При зверненні до відповідача по справі з заявою про скасування арешту спадкового майна, ОСОБА_6 отримав відмову в задоволенні заяви. Позивачу було роз'яснено, що хоча виконавчі провадження відносно його сина закриті, але відсутня можливість скасувати арешт, так як борг сина, в тому числі і щодо сплати виконавчого збору та виконавчих витрат, не був погашений на момент закриття виконавчого провадження та відсутні законні підстави для поновлення провадження по справі і подальшого скасування арешту.

З урахуванням наведеного, просив суд скасувати арешт та заборону відчуження з квартири АДРЕСА_1 який накладено постановою державного виконавця Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ від 27 травня 2014 року № 40939296.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 03 лютого 2016 року, відмовлено у відкритті провадження у зазначеній вище справі.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій і справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що подана ОСОБА_6 позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки позивач не є учасником виконавчого провадження по якому накладено арешт на спірне майно.

При цьому суди попередніх інстанцій керувалися положеннями ЦПК України, якими встановлено порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Як вбачається з матеріалів справи та позовної заяви, ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ про скасування арешту з нерухомого майна.

Так, із зазначеної позовної заяви вбачається, що спір стосується неможливості реалізації спадкових прав позивача ОСОБА_6 щодо нерухомого майна, яке належало його померлому сину ОСОБА_7, оскільки під час перевірки наявності реєстрації права власності на спадкове майно, державним нотаріусом було з'ясовано, що на вказане майно існує обтяження, а саме накладено арешт та заборонено його відчуження. Арешт накладено по виконавчому провадженню по стягненню коштів з ОСОБА_8 на підставі постанови Придніпровським ВДВС Черкаського МУЮ від 27 травня 2014 року.

Також судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_6 не є стороною виконавчого провадження, відповідно до якого був накладений арешт на нерухоме майно по стягненню коштів з ОСОБА_7

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

За приписами ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (ч. 2 ст. 384 ЦПК України).

Отже, у випадку оскарження сторонами виконавчого провадження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця щодо виконання рішень суду, ухваленого за правилами ЦПК України, прийнятого 18 березня 2004 року, розгляд таких скарг здійснюється за правилами цивільного судочинства судом, який видав виконавчий документ.

У разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця щодо виконання рішення суду, ухваленого за правилами ЦПК України 1963 року, а також у разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця особами, які не є учасниками виконавчого провадження така скарга підлягає розгляду відповідно до ст. 181 КАС України.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-2850цс15.

З урахуванням наведеного та того, що ОСОБА_6 не є учасником виконавчого провадження по якому накладено арешт на спірне майно, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідно роз'яснити, що права позивача підлягають захисту в порядку ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції від 17 лютого 2017 року, відповідно до якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

З роз'яснень п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» вбачається, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 03 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова