Справа № 390/31/17
Провадження № 2/390/157/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2017 р. Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Пасічника Д.І.

при секретарі Рац М.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Науково селекційно-насінницької фірми «Соєвий вік», третя особа: Управління Держгеокадастру у Кіровоградському районі, про визнання договору оренди землі недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у якому просить визнати недійсним договір оренди землі укладений між нею та ПП «НСНФ «Соєвий вік» щодо оренди земельної ділянки, що розташована на території Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, загальною площею 3,82 га, який зареєстрований КРФ ДП «ЦДЗК» при Держкомземі України, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.12.2005 за №67. 19.04.2017 року представником позивача подано уточнену позовну заяву в якій просить визнати недійсним з моменту укладення договір оренди землі укладений між ОСОБА_1 та ПП «НСНФ «Соєвий вік» щодо оренди земельної ділянки, що розташована на території Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, загальною площею 3,82 га, який зареєстрований КРФ ДП «ЦДЗК» при Держкомземі України, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.12.2005 за №67. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, загальною площею 3,82 га, що розташована на території Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 28.03.2000 року між ОСОБА_1 та ФГ «Моніча Руслана Васильовича» було укладено договір оренди землі терміном на 10 років, починаючи з дати його державної реєстрації, який 29.03.2000 року зареєстрований в Соколівській сільській раді Кіровоградського району Кіровоградської області, про що в книзі реєстрації договорів оренди землі вчинено запис за №611, тобто вказаний договір оренди був чинний до 29.03.2010 року. Проте у жовтні 2016 року позивач дізналася про те, що 05.12.2005 року був укладений договір оренди землі щодо вказаної земельної ділянки між нею та ПП «НСНФ «Соєвий вік» строком на 20 років, однак протягом 11 років ОСОБА_1 свого екземпляру договору оренди землі не отримувала та не знала про його існування. Зі змістом договору мала змогу ознайомитись, лише після отримання його копії від Кіровоградського окружного адміністративного суду. Договір оренди землі від 05.12.2005 року позивач не підписувала, оскільки знала, що на той час був дійсний договір оренди землі від 28.03.2000 року, а тому вважає, що оспорюваний договір, було укладено всупереч вимогам закону, оскільки на час його укладання предмет оренди земельна ділянка №264 вже була в оренді іншого підприємства, який був чинним на момент укладення оспорюваного договору. Крім того, договір не містить всіх істотних умов, які є обовязковими для дійсності договору оренди, також, порушує охоронюване законом право позивача на користування належної їй земельної ділянки, тому остання звернулася до суду.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення по обставинам справи, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідача заперечили проти задоволення позову та зазначили, що спірний договір укладений згідно вимог чинного законодавства та за згодою сторін, підстави визнання його недійсним відсутні, а тому позовні вимоги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню. Крім цього, позивач неодноразово отримував орендну плату за оскаржуваним договором оренди та не висловлював будь-яких заперечень щодо договору.

Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області свого представника у судове засідання не направили, проте надали суду заяву в якій просили провести розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги залишили на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, загальною площею 3,82 га, що розташована на території Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія І-КР №003674.

28.03.2000 року між ОСОБА_1 та Фермерське господарство ОСОБА_6 укладено договір оренди землі, згідно якого ОСОБА_1 передала ФГ ОСОБА_6 в орендну земельну ділянку, загальною площею 3,83 га, що розташована на території Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, терміном на 10 років, договір зареєстрований 29.03.2000 року зареєстровано у Соколівській сільській раді Кіровоградського району Кіровоградської області за реєстраційним №611.

05.12.2005 року між ОСОБА_1 та ПП «НСНФ «Соєвий Вік» було укладено договір оренди землі строком на 20 років щодо земельної ділянки, розташованої на території Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, площею 3,82 га, який зареєстрований КРФ ДП «ЦДЗК» при Держкомземі України, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 05.12.2005 за №67. Договір містить додатки у вигляді акту прийому-передачі обєкта оренди та акт визначення меж земельної ділянки в натурі на місцевості, а також витягу з технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки.

Відповідно до інформації про юридичну особу засновником ПП «НСНФ «Соєвий Вік» є ОСОБА_6, що також підтверджується рішенням від 01.02.2005 року.

ОСОБА_1 у період з 2006 року по 2016 рік отримувала від ПП «НСНФ «Соєвий Вік» орендну плату коштами та сільськогосподарською продукцію, що підтверджується заявами ОСОБА_1 про видачу орендної плати, відомостями на видачу готівки згідно заключних договорів пайовикам, відомостями на виплату орендної плати продукцією по оренді земельних паїв, відомостями на виплату сільськогосподарської продукції згідно укладених договорів на право оренди земельних ділянок (паїв), видатковими касовими ордерами про виплату орендної плати за земельний пай, а також нарахуванням та виплатою орендної плати ОСОБА_1 за 2006-2016 роки.

Статтями 11, 60, 212 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 637 ЦК України у разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У відповідності до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

В якості підстав для визнання недійсним договір оренди землі від 05.12.2005 року сторона позивача посилається на обставини, що при підписані договору відповідач ввів позивача в оману щодо істотної умови договору оренди землі, а саме позивачу було повідомлено про те, що вона підписує додаткову угоду про внесення змін до основної угоди, а саме збільшення ставки орендної плати до 2% та строк дії договору до 28.03.2015 року, за вказаних умов позивач дала згоду на продовження договору, проте при підписанні договору відповідачем було надано договір з незаповненими відомостями, а після підписання вказані відомості були внесені рукописним текстом. Як виявилось у подальшому, позивач підписала не додаткову угоду, а новий договір строком на 20 років, при цьому до 2016 року не отримувала свій екземпляр договору. Крім того, оспорюваний договір не містить істотних умов, а саме умови збереження стану обєкта оренди і умови щодо індексації орендної плати, також до договору не долучено планів або схем земельних ділянок, що передаються в оренду, їх кадастрових планів та актів визначення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості), які є невідємними частинами договору. Спірний договір, було укладено всупереч вимогам закону, оскільки на час його укладання предмет оренди земельна ділянка №264 вже була в оренді іншого підприємства, який був чинним на момент укладення оспорюваного договору. Отже, договір оренди землі суперечить волі власника, а тому підлягає визнанню недійсним, оскільки відсутнє волевиявлення однієї сторони договору, а також договір не містить всіх істотних умов, які є обовязковими для дійсності договору оренди.

Доводи позивача про те, що відповідач ввів її в оману не можуть бути підставами для визнання договору оренди землі недійсним, оскільки відсутні докази, що позивач при підписання договору не мала можливості ретельно вивчити його зміст і за необхідності скористатись кваліфікованою допомогою юриста чи сторонньої допомоги, які допомогли б їй вивчити зміст договору та правильно сприйняти фактичні обставини правочину, що впливали на її волевиявлення.

Суд не може погодитися з твердженням сторони позивача в порушенні істотних умов договору, оскільки у спірному договорі в п. 9.2 та п. 9.5 передбачено використання земельної ділянки з дотриманням вимог чинного земельного і екологічного законодавства, державних і місцевих стандартів, норм і правил щодо використання земель. Таким чином, спірний договір не містить в окремому пункті істотної умови договору оренди землі щодо збереження земельної ділянки, однак умови використання земельної ділянки, її цільового призначення, мета використання земельної ділянки та умов збереження стану обєкта оренди, узгодженні сторонами у договорі п.п. 7.1-7.5, 9.2, 9.3. Твердження щодо відсутності планів або схем земельних ділянок, що передаються в оренду, їх кадастрових планів та актів визначення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості), які є невідємними частинами договору, спростовуються наявними матеріалами справи.

Нарахування та виплата щорічної орендної плати здійснювалася з урахуванням індексації, що підтверджується відповідними відомостями за 2006-2016 роки про нарахуванням та виплатою орендної плати ОСОБА_1 Крім того, позивач вказує у позовній заяві про те, що вона отримувала орендну плату від ПП «НСНФ «Соєвий Вік» за 2016 рік. Матеріали справи містять заяви ОСОБА_1 про видачу орендної плати, видаткові касові ордери та накладні, відомості про отримання останньою орендної плати за 2006-2016 роки ПП «НСНФ «Соєвий Вік», що спростовує обґрунтування позивача про перебування належної їй земельної ділянки в оренді у ФГ ОСОБА_6, а не в користуванні у ПП «НСНФ «Соєвий Вік», засновником якого є ОСОБА_6.

Крім цього, за клопотанням представника позивача ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 23.02.2017 року призначено судову почеркознавчу експертизу для встановлення виконавця підпису в договорі оренди землі та в акті приймання передачі обєкта оренди, проте судовим експертом Кіровоградського НДЕКЦ МВС України направлено повідомлення про неможливість проведення експертизи №39 від 03.05.2017 року у звязку з тим, що необхідні для проведення експертизи, вільні зразки підпису ОСОБА_1 на дослідження не надані. Викладені обставини свідчать, що позивачем не надано суду належних і достатніх доказів, які підтверджують, що позивач не підписував оскаржуваний договір оренди землі. Натомість, відповідачем надано суду докази, що свідчать про виконання умов договору відповідачем і прийняття виконання позивачем.

Таким чином, суд приходить до висновку, що договір оренди землі від 05.12.2005 року між ОСОБА_1 та ПП «НСНФ «Соєвий Вік» містить всі істотні умови та відповідає типовому договору оренди землі та вимогам чинного законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, суд відмовляє позивачу у стягненні судових витрат із відповідача.

Керуючись ст.ст. 13, 15 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 203, 215, 627, 637, 638, 651, 792 ЦК України, ст.ст. 10, 58-60, 88, 179, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Науково селекційно-насінницької фірми «Соєвий вік», третя особа: Управління Держгеокадастру у Кіровоградському районі, про визнання договору оренди землі недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя