ухвала

іменем україни

23 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з цим позовом про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн щомісячно на утримання дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення дитиною повноліття.

У подальшому позивач доповнила позовні вимоги, у яких просила стягнути із відповідача додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 10 811 грн, що складаються з половини понесених витрат на заняття англійською мовою в сумі 8 292 грн, заняття з малювання - 10 180 грн, заняття танцями - 3 150 грн за період з 01 вересня 2014 року по 15 квітня 2016 року.

В обґрунтування вимог посилається на те, що відповідач працює та сплачує аліменти, однак їх розмір є дуже незначним, тому їй не вистачає коштів для забезпечення повноцінного рівня життя дитини.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 травня 2016 року справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, в частині вимог про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 2 000 грн щомісячно - провадженням закрито в зв'язку з тим, що 16 лютого 2015 року ухвалено рішення, яке набрало законної сили між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 червня 2016 року справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, в частині вимог про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, понесених за період з 01 вересня 2014 року по 01 липня 2015 року - провадженням закрито в зв'язку з тим, що 30 листопада 2015 року ухвалено рішення, яке набрало законної сили між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави 551,20 грн судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), виходили з того, що з боку позивача не подано належних та допустимих доказів понесення нею додаткових витрат на утримання дитини в період з 02 липня 2015 по 15 квітня 2016 року, оскільки документи належним чином не оформлені, відсутні дати видачі довідок та докази щодо оплати вказаних послуг, не проставлені також і печатки ФОП, якими надавалися різного роду послуги, крім того, більшість довідок та квитанцій вже слугували доказами по справі понесення додаткових витрат у справі № 643/11102/15-ц, в якій постановлено рішення суду.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем надано всі необхідні докази у підтвердження понесених додаткових витрат не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.

Так, як убачається з матеріалів справи, позивачем надано фотокопії довідок ФОП ОСОБА_8, виданої ОСОБА_4 в підтвердження внесення нею оплати вартості курсів англійської мови для початкової школи з навчання її сина ОСОБА_7, що вартість сплачених коштів з вересня 2014 року по травень 2015 року складає 3 700 грн., з вересня 2015 року по березень 2016 року складає 4 592 грн.

Однак, вказані довідки не містять вихідного номеру, фотокопії ніким не засвідчені і суду не представлено доказів відносно того чи ФОП ОСОБА_8 надає послуги з навчання англійської мови. Крім цього, відсутні квитанції про оплату зазначених послуг.

Щодо оплати вартості навчання з танців, позивачем представлена довідка ФОП ОСОБА_9, видана ОСОБА_4 в підтвердження внесення нею оплати вартості танців її дитини ОСОБА_7 за період з 01 жовтня 2014 року по 30 червня 2015 року в сумі 350 грн та довідка ФОП ОСОБА_9, видана ОСОБА_4 в підтвердження внесення нею оплати вартості танців її дитини ОСОБА_7 за період з 01 жовтня 2014 року по 30 червня 2016 року, що також підтверджує те, що займалася оплатою лише ОСОБА_4

Суди попередніх інстанцій не взяли до уваги зазначені довідки, оскільки вони не містять вихідних номерів, фотокопії ніким не засвідчені і суду не представлено доказів відносно того чи ФОП ОСОБА_9 надає послуги з навчання з танців.

Крім цього, довідка про оплату на суму 350 грн стосується періоду відносно якого провадження у справі закрито, а довідка за період з 01 жовтня 2014 року по 30 червня 2016 взагалі не містить даних про вартість послуг.

Також позивачем в якості доказу надана фотокопія довідки ФОП ОСОБА_10 від 30 червня 2015 року про те, що з 01 вересня по 31 грудня 2015 року та з 01 січня по 30 травня 2016 року ОСОБА_4 здійснювала оплату занять з малювання, проте в даній довідці не зазначено вартості цих занять та не надано квитанцій про оплату вказаних занять.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Разом з тим, відповідно до положень ст. ст. 57, 58, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко О.В. Ступак