У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення апеляційного суду Рівненської області від 31 жовтня 2016 року, за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою його представником - ОСОБА_5, на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 31 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулось до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 24 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 50 тис. доларів США грн зі сплатою 13,4 % річних за користування кредитом на строк до 23 жовтня 2017 року.

Кредитні зобов'язання позичальника забезпечені порукою ОСОБА_4, про що 24 жовтня 2007 року між банком і поручителем укладено відповідний договір.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником та поручителем умов договорів та не реагуванням на вимоги, банк просив суд стягнути солідарно з відповідачів кредитну заборгованість станом на 3 червня 2015 року у розмірі 28 266 доларів 71 цент США та 35 958 грн 60 коп. з яких: заборгованість закредитом строкова - 18 407доларів 51 центСША, заборгованість за кредитом прострочена - 6 194 долари 62 центи США, заборгованість за процентамистрокова - 20 центів США, заборгованість запроцентами прострочена - 3 664долари 38 центівСША, пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності - 22 726 грн 14 коп., заборгованість пені за несвоєчасну сплату процентів - 13 232 грн 46 коп.

Ураховуючи викладене, ПАТ «УкрСиббанк» просило суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року у розмірі 28 266доларів 71 цент США та 35 958 грн 60 коп.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 листопада 2015 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитом та процентами за договором про надання споживчого кредиту від 24 жовтня 2007 року у розмірі 28 266 доларів 71 цент США та 35 958 грн 60 коп. пені. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 31 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. Позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 24 жовтня 2007 року, а саме: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 19 535 доларів 47 центів США, заборгованість за процентами у розмірі 3 356 доларів 61 цент США, пеню за кредитом у розмірі 21 498 грн 34 коп., пеню за процентами у розмірі 12 526 грн 38 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 24 жовтня 2007 року а саме: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 5 066 доларів 66 центів США, заборгованість за процентами у розмірі 307 доларів 97 центів США, пеню за кредитом у розмірі 1 227 грн 80 коп., пеню за процентами у розмірі 706 грн 08 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 3 654 грн на відшкодування сплаченого судового збору.

Стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» у дохід держави 763 грн 69 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» просить оскаржуване рішення апеляційного суду змінити в частині розподілу судових витрат, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_5, просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права тапорушення норм процесуального права, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов ПАТ «УкрСиббанк», суд першої інстанції виходив із того, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, оскільки ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, це є підставою для стягнення з нього грошових коштів за цим договором, однак у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов ПАТ «УкрСиббанк», виходив із того, що позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя за період з 26 травня 2014 року до 16 грудня 2014 року задоволенню не підлягають, оскільки договір поруки в цій частині припинив свою дію у зв'язку із закінченням шестимісячного терміну для пред'явлення вимоги до поручителя. А в іншій частині кредитну заборгованість стягнув солідарно з позичальника та поручителя.

Проте повністюпогодитись із таким висновкомапеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 24 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 50 тис. доларів США грн зі сплатою 13,4 % річних за користування кредитом на строк до 23 жовтня 2017 року.

Кредитні зобов'язання позичальника забезпечені порукою ОСОБА_4, про що 24 жовтня 2007 року між банком і поручителем укладено відповідний договір.

Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та договорами поруки відповідачі належним чином не виконували, на вимоги банку не реагували, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Судом установлено, що боржник узяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами).

Таким чином, умовами кредитного договору установлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами.

Отже, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 29 березня 2017 року № 6-1996цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст. 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Судом установлено, що боржник припинив оплату чергових платежів з червня 2014 року (а.с. 19), при цьому згідно з вимогою банку від 4 березня 2015 року станом на 20 лютого 2015 року позичальник уже мав кредитну заборгованість у розмірі 26 953 долари 04 центи США (а.с. 61-62), тобто сплата кредиту не здійснювалась значно раніше, а позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором у червні 2015 року.

Проте апеляційний суд на зазначене уваги не звернув і не врахував, що позивач пропустив строк, у межах якого він міг звернутись до суду з вимогою про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог,які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, не перевірив доводів відповідача й не надав їм належної правової оцінки, дійшовши передчасного висновку прочасткове задоволення позовних вимог.

Також апеляційний суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, у порушення ч. 1 ст. 88 ЦПК України передчасно стягнув грошові кошти на відшкодування сплаченого позивачем судового збору лише з ОСОБА_4, не врахувавши пропорційність задоволених позовних вимог до обох відповідачів. При цьому суд стягнув з ПАТ «УкрСиббанк» в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги, не навівши відповідного правового обґрунтування стягнутого розміру.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та касаційну скаргу ОСОБА_3, подану його представником - ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 31 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик