Справа № 127/1500/17 Провадження № 22-ц/772/2489/2017Головуючий в суді першої інстанції Романюк Л. Ф.
Категорія 27Доповідач Рибчинський В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Рибчинського В.П.,

суддів Голоти Л.О., Шемети Т.М.,

за участі секретаря Топольської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позик,-

встановила:

24 січня 2017 року до Вінницького міського суду Вінницької області звернувся ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позик.

В обґрунтування позовних вимог послався на те, що 08 квітня 2016 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого він передав, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 2020 доларів США на строк до 15 квітня 2016 року. На підтвердження укладення вказаного договору позики 08 квітня 2016 року відповідачем було видано розписку. 10 листопада 2016 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого він передав, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 5050 доларів США на строк до 15 листопада 2016 року. На підтвердження укладення вказаного договору позики 10 листопада 2016 року відповідачем було видано розписку. 20 грудня 2016 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого він передав, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 5835 доларів США на строк до 31 грудня 2016 року. На підтвердження укладення вказаного договору позики 20 грудня 2016 року відповідачем було видано розписку. Станом на 15 березня 2017 року заборгованість ОСОБА_2 перед ним складає 347144, 50 грн., з яких: 3% річних - 3786,18 грн., заборгованість по відсоткам - 19654,75грн., тому просить суд стягнути з відповідача вищевказану суму та 3705, 85 грн. судового збору.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2017 року в позов ОСОБА_4 задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість в розмірі 370 585, 40 грн. та судові витрати в розмірі 3 705,85 грн..

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій послався на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, оскільки прийняте з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права.

В апеляційній скарзі просить суд скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, оскільки ОСОБА_2 отримав лише частину коштів у ОСОБА_3, а саме 1200 доларів США про що було написано відповідачем розписку, яка знаходиться у позивача та останній свідомо не надає її до суду. Всі інші розписки це відсотки за користування коштами, які переписувались відповідачем в зв'язку з тим, що ОСОБА_5 не зміг своєчасно віддати кошти. На підтвердження даних доводів відповідачем було надано до суду постанову про закриття кримінального провадження від 31 травня 2017 року №0001199, в якій слідчим в ході проведення досудової перевірки були встановлені дані обставини.

Просить суд скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2017 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 квітня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_2 отримав грошові кошти в сумі 2020 доларів США на строк до 15 квітня 2016 року, що підтверджується розпискою 08 квітня 2016 року ОСОБА_2 (а.с.74).

10 листопада 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 5050 доларів США на строк до 15 листопада 2016 року про що було складено розписку від 10 листопада 2016 року (а.с.73).

20 грудня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 5835 доларів США на строк до 31 грудня 2016 року. На підтвердження укладення вказаного договору позики 20 грудня 2016 року ОСОБА_2 було видано розписку (а.с.72).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Передбачене в ст. 1048 ЦК України право сторін на встановлення плати за користування позикою з урахуванням норм статті 6, частини 1 ст. 627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати, у тому числі й установлення оплати в твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно з нормами Цивільного Кодексу, що стосуються позикових правовідносин, позикодавець ( кредитор) має право стягнути з позичальника ( боржника), крім самої позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, такі види процентів: 1) проценти за користування позикою у розмірі, встановленому у договорі, а якщо він не встановлений, то розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України ( ч.1 ст. 1048 ЦК України); 2) три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625, ч.1 ст. 1050 ЦК).

Згідно п. 1ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості , того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Станом на 15 березня 2017 року заборгованість ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 складає 347144, 50 грн., 3% річних 3786,18 грн., заборгованість по відсоткам 19654,75грн. (а.с.27-28).

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

При ухваленні судового рішення суд першої інстанції вірно дійшов висновку про стягнення з відповідача суми боргу та процентів за користування позикою, нараховані відповідно до облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами та трьох процентів річних від простроченої суми.

Розмір облікової ставки НБУ за період заборгованості з 03 березня 2016 року по 15 березня 2017 року становив: 03 березня 2016 року - 22%, 22 квітня 2016 року - 19%, 27 травня 2016 року - 18%, 24 червня 2016 року - 16,50%, 29 липня 2016 року - 15,50%, 16 вересня 2016 року - 15%, 28 жовтня 2016 року - 14%, 08 грудня 2016 року - 14%, 26 січня 2017року - 14%, 02 березня 2017 року - 14%, 03 березня 2017 року - 14%, що відповідно становить 730,66 доларів США, що еквівалентно з урахуванням офіційного курсу НБУ станом на 15 березня 2017 року 19 654,75 гривень.

Аналогічна правова позиція міститься в справі Верховного суду України від 02 вересня 2015 року № 6-369цс15 згідно якої у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вище наведене 3% річних згідно ч.2 ст. 625 ЦК України становить 3786, 18 грн.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на той факт, що він отримав у позивача грошові кошти в сумі 1200 доларів США, а подальші розписки переписувались ним та були відсотками за користування коштами, що і встановлено постановою про закриття у порушенні кримінального провадження від 31 травня 2017 року №0001199, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Доказів на підтвердження того, що відповідачем позичено у ОСОБА_6 1200 доларів США суду не надано.

Відповідно до розписок, які знаходяться в матеріалах справи, в кожній із них чітко зазначено розмір позики та термін повернення позичених грошових коштів, про відсотки в розписках нічого не зазначено.

Крім того, відповідно до ст. 61 ЦПК України постанова про закриття кримінального провадження не має преюдиційного значення.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні майнових вимог.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідивши всі обставини справи, надавши належну оцінку доказам у справі дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий /підпис/ Рибчинський В.П.

Судді /підпис/ Голота Л.О.

/підпис/ Шемета Т.М.

Згідно з оригіналом.

Суддя Рибчинський В.П.