АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Кізюн Л.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Кулікової С.В., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря Синявського Д.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача Автогаражного кооперативу № 4 - Шнайдера СергіяВолодимировича на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі за позовом Автогаражного кооперативу № 4 до ОСОБА_3, третя особа: Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 рокуАвтогаражний кооператив № 4 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просило визнати недійсним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень, серія та номер: 29246469 від 14.04.2016 року, видане Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

20.09.2017 позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на гаражний бокс № НОМЕР_1 за адресою: 03126, м. Київ, просп. Відрадний, буд. 46.

Мотивувало заяву тим, що реєстрація ОСОБА_4 права власності на перший поверх адміністративної будівлі кооперативу порушує право власності кооперативу і у разі відчуження ОСОБА_4 незаконно набутого ним майна третім особам, кооператив втратить законне право користуватись та розпоряджатись своїм майном.

Крім того, ОСОБА_3 розмістив оголошення в мережі Інтернет та за вказаною адресою періодично приходять потенційні покупці, які бажають придбати гаражний бокс № НОМЕР_1.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року у задоволенні заяви- відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, представник позивача Автогаражного кооперативу № 4 - Шнайдер С.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та постановити нову про задоволення заяви, посилаючись на невідповідність ухвали нормам процесуального права.

Вказує на те, що право власності відповідача на гаражний бокс №226 могло бути перевірене судом, оскільки суд має доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна.

Крім того, інформаційна довідка, виготовлена станом на 2016 p., не означає, що станом на сьогоднішній день вказана в ній інформація не відповідає дійсності.

Реєстрація відповідачем права власності на гаражний бокс № НОМЕР_1 порушує право власності позивача і у разі відчуження відповідачем незаконно набутого ним майна третім особам, позивач втратить законне право користуватись та розпоряджатись своїм майном.

Відповідач розмістив оголошення в мережі Інтернет та за вказаною адресою періодично приходять потенційні покупці, які бажають придбати гаражний бокс № НОМЕР_1.

В судовому засіданні представник позивача Автогаражного кооперативу № 4 - Шнайдер С.В. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд виходив з того, що позивач не довів, що гаражний бокс № НОМЕР_1 за адресою: 03126, м. Київ, просп. Відрадний, буд. 46 належить відповідачу.

Проте, з таким висновокм суду колегія не погоджується з огляду на наступне.

За ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частиною 3 ст. 152 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Все це повинно бути мотивовано, а не шаблонний перепис диспозиції норми права. Тому не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 3 ст. 151 ЦПК.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов'язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективневиконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

З урахуванням особливостей мети забезпечення позову, заява про забезпечення позову розглядається судом у день її надходження, копія ухвали про забезпечення позову надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення, відповідна ухвала суду виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень, і крім того, навіть оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи (стаття 153 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції зазначав, що до заяви про забезпечення позову представником позивача не надано належних та допустимих доказів про належність майна, на яке представник просить накласти арешт.

Проте, як убачається з виділених матеріалів справи, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 57341816 від 14.04.2016 року, наявні відомості про те, що відповідач ОСОБА_3 є власником спірного гаражного боксу.

Дані обставини підтверджені апелянтом в судовому засіданні шляхом надання Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №102882741 від 07.11.2017 р., в якій зазначено, що ОСОБА_3 є власником гаражного боксу (літ.А), загальною площею 109.1кв.м., розташованого за адресою: 03126, м. Київ, просп. Відрадний, буд. 46, гаражний бокс № НОМЕР_1.

Вивчивши виділені матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши відповідні норми процесуального права, а також врахувавши зміст позовних вимог, колегія вважає,що суд передчасно дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви, оскільки метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення.

Таким чином, посилання апелянта на порушення норм процесуального права при розгляді заяви щодо арешту майна знайшли своє підтвердження.

Оскільки ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права така ухвала підлягає до скасування з передачею заяви на новий розгляд до суду першої інстанції

Керуючись ст. 312-315 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача Автогаражного кооперативу № 4 - Шнайдера СергіяВолодимировича - задовольнити частково.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року скасувати, заяву про забезпечення позову у справі передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді