АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1058/17 Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/1373/К/17 ОСОБА_1
Категорія № 26 (І) Доповідач Бондар Я.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар : Борщ А.А.

за участю: представника відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 24 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди працівнику, у звязку із ушкодженням здоровя,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ОСОБА_4звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» ( надалі ПАТ «Кривбасзалізрудком») про стягнення моральної шкоди у звязку із ушкодженням здоровя.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4зазначив, що працюючи протягом 18 років у відповідача в шкідливих умовах праці, отримав професійне захворювання, у зв'язку із чим висновком МСЕК від 17.04.2014 року йому первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 60% та встановлена третя група інвалідності. Через професійні захворювання позивач постійно зазнає моральні та фізичні страждання. На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідача у відшкодування заподіяної моральної шкоди 92160 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 24 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 50000 грн. без урахування податку з доходів фізичних осіб. Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Кривбасзалізрудком», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, поставив питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_4у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що позивач працював у шкідливих та небезпечних умовах праці не тільки на ПАТ «Кривбасзалізрудком», а й на інших підприємствах, за спричинення якої не може відповідати лише відповідач.

Крім того, зазначив, що не доведено вину підприємства у спричинені позивачу моральної шкоди. Не доведений факт моральної шкоди позивача та протиправність діяння ( бездіяльності) відповідача.

Вважає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки того, що позивач був звільнений у звязку із виходом на пенсію на пільгових умовах.

Розмір стягнутої судом першої інстанції моральної шкоди не відповідає засадам розумності та виваженості.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню знаступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 працював на різних посадах у підземних умовах на ПАТ «Кривбасзалізрудком» має загальний стаж роботи 18 років в умовах впливу шкідливих факторів.( а.с.45-47).

ОСОБА_5 медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 24.01.2013 року за №201 встановлено ОСОБА_4 остаточний діагноз вібраційна хвороба другої стадії, хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії, нейросенсорна приглухуватість першої стадії (із зниженням слуху) ( а.с.7-8).

ОСОБА_5 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 26.03.2013 року пунктом 16 встановлено, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи на шахті «Родіна» підземним машиністом електровоза виконував роботи з керування електровозами під час відкочування навантажених та порожніх ешелонів, під час навантаження гірничої маси з люків дозаторів та розвантажування на перекидачі. При цьому внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підпадав під вплив підвищених параметрів пилу та вібрації. ( а.с.7-8).

За висновком МСЕК від 17 квітня 2014 року ОСОБА_4 первинно встановлено 60 % втрати професійної працездатності, з яких 40% - по вібраційній хворобі; 15% - по ХОЗЛ та 5% - по туговухості та встановлена 3 група інвалідності ( а.с.6).

Крім того, пунктом 17 ОСОБА_5 від 26.03.2013 року зазначені причини виникнення професійного захворювання, а саме: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу; умови праці підземного машиніста електровоза за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії, за рівнями загальної вібрації та шуму відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості (дослідження проводились на підприємстві для атестації робочих місць за умовами праці Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини в 2010 році); аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрації в мг/м кубічний з вмістом кристалічного кремню діоксину (SiO2) у пилу від 10% до 70%- гранично допустимій до 2,0; шум, еквівалентний рівень звуку в дБ: до 91 при гранично допустимому до 80; вібрація загальна транспортно-технологічна, еквівалентний коректований рівень віброшвидкості в дБ: до 107 при гранично допустимому до 101 (а.с. 8).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, ст. 13 ЗУ «Про охорону праці» й виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв'язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як видно з акту розслідування професійного захворювання від 26 березня 2013 року причиною професійного захворювання позивача є тривала робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, які виникли в результаті порушення керівництвом відповідача ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до п.19 зазначеного акту, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання ОСОБА_4, встановити неможливо, враховуючи тривалість роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів виробництва.

Не можливість встановити конкретних посадових осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, гігієнічних регламентів і нормативів, про можливість впливу шкідливих факторів, в ПАТ «Кривбасзалізрудком», не знімає з відповідача обов'язку виконувати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання, тому доводи апеляційної скарги в цій частині не приймаються колегією суддів до уваги.

Враховуючи викладене, колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було надано до суду доказів того, що відповідач є винним в отриманні ним професійного захворювання.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди ОСОБА_4, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тим, що професійне захворювання обмежує його життєву активність і вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Посилання ПАТ «Кривабасзалізрудком» на те, що позивач працював у шкідливих та небезпечних умовах праці не тільки на ПАТ «Кривбасзалізрудком», а й на інших підприємствах, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки дані фактичні обставини прийняті до уваги судом першої інстанції при визначені розміру стягнутої моральної шкоди. Стягнення моральної шкоди з іншого підприємства на якому працював позивач не може бути підставою для відмови в стягненні моральної шкоди з підприємства ПАТ «Кривбасзалізрудком», з вини якого її заподіяно, та на якому протягом 18 років працював позивач у шкідливих умовах виробництва, оскільки ст. 153 КЗпП України передбачає обовязок власника або уповноважений ним орган, забезпечити безпечні і нешкідливі умови праці покладається, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів погоджується і з висновками суду першої інстанції в частині визначеного розміру відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача та, відповідно, відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині з наступних підстав. Розмір моральної шкоди судом першої інстанції визначено у відповідності до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, розмір моральної шкоди судом першої інстанції визначено виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини справи, моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, зокрема тривала праця в умовах впливу шкідливих факторів, значний відсоток втрати працездатності, які згідно висновку МСЕК 60%, встановлено третю групу інвалідності, загальний стаж роботи у шкідливих умовах праці складає 18 років, з яких 17 років позивач працював на підприємстві відповідача.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, як недоведена, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 24 квітня 2017 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: