Справа № 383/97/17
Провадження №2/383/131/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області у складі

головуючого судді Бондаренко В.В.,

за участю:

секретаря - Могиленко В.М.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бобринець Кіровоградської області в залі судового засідання Бобринецького районного суду Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення ОСОБА_3 від права на спадкування після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7. Посилаючись на те, що рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 26 квітня 2006 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 20 липня 2006 року, задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, встановлено факт прийняття ОСОБА_3 спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 та після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7, визнавши частково недійсними свідоцтва про право на спадщину та оформлені ОСОБА_1 на їх підставі державні акти, та визнавши за позивачем право власності на частину спадкового майна. Вважає, що відповідач не мав права на спадкування майна, яке залишилось після смерті його батьків, оскільки злісно ухилявся від виконання покладених на нього обов'язків по утриманню спадкодавців.

ОСОБА_1 разом з дружиною ОСОБА_6 та дітьми ОСОБА_7, ОСОБА_8, спільно проживали та вели спільне господарство з батьками сторін ОСОБА_4 та ОСОБА_5, за адресою: АДРЕСА_1. За час спільного проживання, яке тривало до дня смерті батьків, зазначеними особами за рахунок спільних трудових та грошових затрат були здійснені суттєві поліпшення домоволодіння, збудовано сарай, погріб, літню кухню з верандою, гараж. Позивач з дружиною і дітьми все життя допомагав батькам, поліпшуючи їх житло, підтримуючи їх матеріально, виконуючи їх доручення. Натомість, відповідач матеріальної допомоги батькам не надавав, проживав окремо від них та навідувався лише коли йому було щось потрібно від батьків або від брата ОСОБА_1 За спільні кошти батьків та позивача відповідачу була придбана квартира в АДРЕСА_6, за рахунок спільних трудових та грошових затрат позивача та його батьків відповідачу був побудований будинок у АДРЕСА_6, де останній проживає до цього часу. Починаючи з 1990 року батьки сторін страждали на постійні вікові хвороби та неодноразово проходили стаціонарне або амбулаторне лікування. Жодної допомоги в оплаті лікування та в утриманні батьків відповідач не надавав, незважаючи те, що як самі батьки так і позивач зверталися до нього з проханням про допомогу. Також відповідач не приймав участі у витратах на поховання батьків. Отже, більш ніж двадцять років відповідач жодним чином не піклувався про своїх літніх батьків, які постійно потребували сторонньої допомоги, у тому числі медичної, та навіть не навідувався до них. Догляд за хворими батьками, їх матеріальне забезпечення здійснював позивач та члени його сім'ї.

Позивач позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково зазначив, що не погоджується з рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 26 квітня 2006 року.

Представник позивача позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач заперечив проти задоволення позову, пояснивши, що позивач разом зі своєю дружиною та дітьми проживали з його батьками, він проживав в м.Бобринець та відвідував батьків по можливості, надавав їм допомогу, коли вони її потребували, відвідував батька в лікарні та купляв йому ліки, позивач дає неправдиві пояснення. Крім того, зазначає, що спір між ними про право відповідача на спадщину, яка відрилась після смерті батьків, вже вирішений в судовому порядку судовим рішенням, що набрало законної сили.

Заслухавши пояснення сторін, представника позивача, показання свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 26 квітня 2006 року (а.с.19-22, 72-79), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 20 липня 2006 року (а.с.23-24, 80-83) та ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 04 грудня 2007 року (а.с.25, 84-85), задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1. Встановлено факт прийняття ОСОБА_3 спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 та після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_7. Визнано частково недійсним на ? частину свідоцтво про право на спадщину за законом НОМЕР_1, видане Компаніївською державною нотаріальною конторою 27.03.2001 року за реєстровим №414, на ім'я ОСОБА_1. Визнано частково недійсним на ? частину Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданий Полтавською сільською Радою Компаніївського району Кіровоградської області 16 жовтня 2001 року на ім'я ОСОБА_4. Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину земельних ділянок НОМЕР_3, НОМЕР_4 згідно державного акту НОМЕР_2, розміром 3,72 га. Визнано частково недійсним на ? частину свідоцтво про право на спадщину за законом НОМЕР_5, видане Компаніївською державною нотаріальною конторою 27.03.2001 року за реєстровим №415, на ім'я ОСОБА_4. Визнано частково недійсним на ? частину Державний акт на право приватної власності НОМЕР_6, виданий Компаніївською райдержадміністрацією 27 квітня 2005 року на ім'я ОСОБА_1. Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину земельної ділянки НОМЕР_7 згідно державного акту серії НОМЕР_6, розміром 4,34 га.

Вказаним рішенням суду встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_1 являються рідними братами.

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер їх батько ОСОБА_4.

Після смерті батька відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай) у землі, що перебувала у колективній власності колективно-дольового сільськогосподарського підприємства «Степове» Компаніївського району Кіровоградської області, розміром 7,71 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, право на яку посвідчене сертифікатом серії НОМЕР_8, виданим Компаніївською райдержадміністрацією 20 січня 1997 року.

Спадкоємцями майна ОСОБА_4 на час відкриття спадщини являлися його дружина ОСОБА_5 та сини померлого - ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_7 померла мати ОСОБА_5, свою частину спадщини на право на земельну частку (пай) після смерті ОСОБА_4 юридично не оформляла. Після її смерті відкрилась спадщина на право на земельну частку (пай) у землі, що перебувала у колективній власності колективно-дольового сільськогосподарського підприємства «Степове» Компаніївського району Кіровоградської області, розміром 7,71 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цією частки в натурі, право на яку посвідчене сертифікатом серії НОМЕР_9, виданим Компаніївською райдержадміністрацією 20 січня 1997 року. Спадкоємцями майна ОСОБА_5 на час відкриття спадщини являлися сини померлої ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК ( 435-15), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (1540-06) (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Згідно ч.1 ст.524 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (ст.525 ЦК УРСР).

Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини (ст.526 ЦК УРСР).

Відповідно ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Згідно ч.2 ст.528 ЦК УРСР не мають права стати спадкоємцями за законом батьки після дітей, у відношенні яких вони позбавлені батьківських прав і не були поновлені в цих правах на момент відкриття спадщини, а також батьки і повнолітні діти, що злісно ухилялися від виконання покладених на них в силу закону обов'язків по утриманню спадкодавця, якщо ці обставини підтверджені в судовому порядку.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Крім того, при розгляді таких справ суду належить з'ясовувати чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2. ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Свідок ОСОБА_9, яка є донькою позивача, повідомила, що з 1975 року по 2002 рік проживала в будинку в АДРЕСА_4 разом з батьками ОСОБА_6, ОСОБА_1, дідусем ОСОБА_4, бабусею ОСОБА_5 та братом ОСОБА_8 В будинку господарство велося її батьками, які за власні кошти проводили ремонтні роботи, побудували гараж, літню кухню. Дідусь хворів на астму, у бабусі була гіпертонічна хвороба. У 1994 році у бабусі стався інсульт, вона лежала в лікарні. Через рік у бабусі повторно стався інсульт. Коли бабуся перебувала в лікарні мати доглядала та опікувалася нею. Відповідач до лікарні не приїжджав та не допомагав. Після перенесеної хвороби бабуся постійно потребувала стороннього догляду, вона без сторонньої допомоги не могла встати, не розуміла де знаходиться. Дідусь практично весь час був непрацездатним, лікувався в лікарні двічі на рік. У 1995 року по 1997 рік у дідуся було загострення хвороби та він лежав в лікарні. Позивач та його дружина телефонували відповідачу та просили провідати ОСОБА_4 у лікарні, проте останній не приїхав. У 1997 року дідусь потрапив до лікарні у тяжкому стані. Догляд за дідом в лікарні здійснював її батько, відповідач до лікарні не приїжджав. За поховання діда все оплачував її батько, труну також придбав її батько. Відповідач за життя дідуся та бабусі приїжджав провідати їх коли вони були здорові, проте навіть коли приїжджав не допомагав по господарству. Коли дідусь та бабуся хворіли відповідач не навідував їх. На похоронах бабусі та дідуся відповідач був.

Свідок ОСОБА_8, який є сином позивача, показав, що з батьками проживав з 1979 року по 2001 рік. В період з 1996 року по 1998 рік навчався та приблизно один раз у місяць приїжджав на вихідні додому. З листопада 1998 року по червень 2001 року перебував у армії та додому не приїжджав. ОСОБА_4 почав хворіти з 1995 року астмою. За 1,5 -2 роки до смерті дід самостійно пересувався, їздив на мопеді, порався по господарству. У 1995 році ОСОБА_5 перенесла інсульт. Після чого вона інколи виходила на вулицю в двір, та з сторонньою допомогою за межі двору. Через рік ОСОБА_5 вдруге перенесла інсульт, після якого була лежачою, на вулицю виходила з сторонньою допомогою на милицях, самостійно могла сидіти, але не довго. Він, його батьки та сестра доглядали бабусю та дідуся. Відповідач проживав у м. Бобринці, дідуся та бабусю відвідував один раз в 2-3 місяці, а коли почали хворіти рідше. Йому невідомо чи надавав відповідач допомогу. Поховання організував позивач. Відповідач привіз пам'ятник з граніту, який він з батьком установили діду.

Свідок ОСОБА_10, яка є сестрою дружини позивача ОСОБА_6, показала, що з сім'єю ОСОБА_6 знайома з 1973 року, з того часу як її сестра уклала шлюб з позивачем та переїхала проживати до його батьків. Відповідач з 1973 року проживав окремо від батьків в м. Бобринці. Знає батьків позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5. З 1973 року по 1974 рік проживала разом з ними в АДРЕСА_4, та працювала разом з ОСОБА_5 на фермі. З 1990 року проживала в АДРЕСА_2, приїжджала провідувати сестру 1-2 рази на місяць, не кожен місяць. До цього часу проживала в АДРЕСА_3, та відвідувала сестру 3-4 рази на тиждень кожен тиждень. Батьки позивача потребували допомоги. Приблизно за рік до смерті у ОСОБА_5 був інсульт, та вона близько одного місяця лежала в лікарні, де за нею доглядала ОСОБА_6. Після перенесеної хвороби ОСОБА_5 пересувалась за допомогою палиці, погано розмовляла, догляд за нею вдома здійснювали позивач з дружиною. Коли відвідувала ОСОБА_11 в лікарні та вдома відповідача не бачила. Також не бачила, щоб відповідач надавав допомогу. ОСОБА_4 хворів астмою, приймав ліки, декілька раз лежав в лікарні. Перед смертю він потрапив до лікарні, де відвідувала його два рази, відповідача в лікарні не бачила. ОСОБА_4 рухався самостійно, вади руху не мав, міг самостійно себе обійти. Допомагала коштами позивачу на лікування батьків. Організацією поховання займалися позивач та його дружина. Чи надавав відповідач допомогу на поховання батьків вона не знає.

Свідок ОСОБА_12 показав, що працює лікарем-невропатологом в Компаніївській ЦРЛ, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 знає ще зі школі, та їх сім'ю знає близько 50 років. У 1994 році ОСОБА_5 двічі була госпіталізована у неврологічне відділення Компаніївської ЦРЛ та він був її лікуючим лікарем. Після двох перенесених інсультів у хворої розвинулись рухливі та психічні порушення та вона постійно потребувала стороннього догляду. З 1995 року ОСОБА_5 визнана інвалідом першої групи безстроково. З приводу лікування, реабілітації та догляду хворої спілкувався з позивачем та його дружиною. Чи приїздив до лікарні відповідач та його дружина не пам'ятає. З 1995 року по 2000 рік він оглядав хвору вдома, стан її здоров'я в цей період не покращився. Стан здоров'я ОСОБА_4 йому невідомий, оскільки його не лікував.

Свідок ОСОБА_13 показала, що є двоюрідною сестрою померлої ОСОБА_5. З 2006 року мешкає у АДРЕСА_5, до цього мешкала у АДРЕСА_4. Відповідач не мешкає з батьками з 1960 року. Провідувала сестру три рази на місяць. За ОСОБА_5 доглядала невістка та онука, вона самостійно потроху пересувалася. ОСОБА_4 за місяць до смерті пересувався з палицею. До цього часу їздив на мопеді, чи потребував сторонньої допомоги їй невідомо. ОСОБА_14 коли останній хворів. Відповідач приїжджав до батьків проте скільки разів не знає. Позивач організовував поховання батьків.

Свідок ОСОБА_15 суду показала, що народилась та проживала в АДРЕСА_4 та знає сім'ю ОСОБА_4. Відповідач як одружився переїхав проживати в АДРЕСА_6. ОСОБА_4 постійно хворів астмою та потребував медикаментозного лікування. ОСОБА_5 перенесла інсульт, після якого почала пересуватися з допомогою палички в межах подвір'я. Батьки потребували допомоги, ними опікувався позивач. Відповідач приїздив навідувати батьків. Сім'ю ОСОБА_5 відвідувала два рази в тиждень, кожного тижня.

Свідок ОСОБА_16 суду показала, що з відповідачем 1989 року разом працювали та спілкувалися. Відповідач говорив, що часто провідує батьків. У вересні 1997 році у відповідача захворів батько бронхіальною астмою та він позичав кошти на придбання ліків. Коли батько відповідача помер від підприємства зібрали кошти на поховання та зарізали кабана. Відповідач привозив на похорон батька батюшку. Коли ховали батька працівники підприємства їздили на похорон. У березні 2000 року у відповідача захворіла матір, яка померла від інсульту. Також від підприємства, на якому працював відповідач, зробили труну, зарізали кабана, допомогли грошима. Батюшку на похорон матері привозив та відвозив ОСОБА_17, також домовлявся відповідач. Зі слів відповідача знає, що останній їздив провідувати матір після смерті батька. Особисто з батьками відповідача не спілкувалася, лишу була присутні на похоронах.

Свідок ОСОБА_17 суду показав, що працювали разом з відповідачем в Бобринецькому ХПП, був присутній на похоронах його батьків. Як помер батько відповідача привозив батюшку на похорон. Підприємство допомогло коштами, зробили труну. Коли померла мати відповідача від підприємства було виділено на похорон вантажний автомобіль та автобус, також зробили труну. Він привозив та відвозив батюшку на похорон матері відповідача. Відповідач часто брав службовий автомобіль щоб провідати батьків. Приблизно 3-4 рази їздив з відповідачем до батьків останнього, де затримувались приблизно на 30 хв. З батьками відповідача не спілкувався та до двору не заходив, бачив у дворі матір відповідача, яка була похилого віку. Відповідач в нього кошти на ліки батькам не позичав.

З довідок виконавчого комітету Полтавської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області від 31.01.2017 року за №№118, 119, 120 судом встановлено, що позивач був зареєстрований та проживав разом зі своїми батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, на території Полтавської сільської ради за адресою: АДРЕСА_1, з 1974 року до дня смерті батьків. Також на день смерті з батьками були зареєстровані та проживали: невістка ОСОБА_6; онука ОСОБА_9 та правнук ОСОБА_18.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач в позові зазначає, що відповідач більш ніж двадцять років жодним чином не піклувався про своїх літніх батьків, які постійно потребували сторонньої допомоги, у тому числі медичної, та навіть не навідувався до них. Догляд за хворими батьками, їх матеріальне забезпечення та лікування здійснював позивач та члени його сім'ї.

Проте, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що померлий ОСОБА_4 перебував у тяжкому або безпорадному стані, що обумовлювало його потребу у допомозі, сторонньому догляді тощо, а також що спадкодавець за життя потребував такої допомоги від відповідача за умови отримання її від інших осіб (позивача, його дружини та дітей, які спільно з нею проживали та здійснювали догляд), звертався до відповідача за наданням матеріальної допомоги та умисного злісного ухилення відповідача від надання спадкодавцю такої допомоги, в зв'язку з чим суд не знаходить підстав для усунення відповідача від права на спадкування після смерті ОСОБА_4. Не містять матеріали справи і доказів пред'явлення спадкодавцями за життя позову про стягнення аліментів до відповідача, що могло б свідчити про потребу спадкодавця в утриманні від відповідача та ухилення останнього від виконання вказаного обов'язку.

Разом з тим суд звертає увагу на ту обставину, що за вимогами ч.2 ст.528 ЦК УРСР ухилення від виконання покладених на спадкоємця обов'язків по утриманню спадкодавця повинно мати злісний характер, що також в даній справі не доведено, адже матеріали справи таких доказів не містять.

В судовому засіданні встановлено та не оспорювалось сторонами, що померла ОСОБА_5 у 1994 році перенесла два інсульти та з 1995 року визнана інвалідом першої групи безстроково, що підтверджується копією витягу із акту огляду у МСЕК №069806 (а.с.92). Після двох перенесених інсультів у ОСОБА_5 розвинулись рухливі та психічні порушення та вона постійно потребувала стороннього догляду.

Разом з тим, в матеріалах справі відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець ОСОБА_5 додатково потребувала допомоги та просила про неї у відповідача за умови отримання її від інших осіб (позивача, його дружини та дітей, які спільно з нею проживали та здійснювали догляд).

Стороною позивача не надано належних доказів на підтвердження майнового стану спадкодавців, розміру отриманої пенсії або інших доходів, зокрема від земельних ділянок, що мало слугувати належним доказом того, що загальний розмір доходів спадкодавця не задовольняв його потреби, пов'язанні з додатковими витратами на лікування та придбання медичних препаратів.

Показання свідка ОСОБА_9, яка є донькою позивача, за якими відповідач до бабусі та дідуся не приїжджав та не допомагав, коли бабуся та дідусь хворіли в лікарні їх не провідував, суд оцінює критично, адже вказаний свідок перебуває в родинних стосунках з позивачем, а отже зацікавлена в набутті позивачем у власність всієї спадкової маси після смерті батьків внаслідок усунення від спадкування відповідача. Крім того, її показання спростовуються показаннями свідка ОСОБА_15, згідно яких відповідач приїздив відвідувати батьків, свідка ОСОБА_8, за якими відповідач проживав у м. Бобринці, дідуся та бабусю відвідував один раз в 2-3 місяці, свідка ОСОБА_13 згідно яких відповідач приїжджав до батьків, свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17 за якими відповідач провідував батьків та позичав кошти для придбання їм ліків.

Свідки ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_15 з приводу злісного ухилення відповідачем від виконання обов'язків по утриманню спадкодавців нічого не повідомили, у зв'язку з чим з цього приводу їх показання значення для справи не мають.

Та обставина, що відповідач проживав окремо від батьків в іншому населеному пункті, у зв'язку з чим не допомагав по господарству батькам значення не має, адже разом зі спадкодавцями (батьками) проживав позивач з дружиною та дітьми в одному домоволодінні, які спільно з батьками вели господарство та побут.

Не надано також доказів того, що відповідач маючи змогу надати допомогу, умисно злісно ухилявся від її надання. Надання допомоги спадкодавцеві одним із спадкоємців в більшому обсязі ніж інший, який проживає в іншому населеному пункті, правового значення для розгляду справи про усунення від спадкування по суті не має.

Посилання позивача на проведення ним за власні кошти, без участі відповідача, ремонту будинку батьків, в якому проживав позивач із сім'єю, будування гаражу, літньої кухні в цьому домоволодінні, не можуть бути підставою для усунення відповідача від права на спадкування, адже виконання вказаних робіт в першу чергу зумовлено спільним проживанням та побутом.

Факт понесення витрат на оплату поховання батьків ОСОБА_4, ОСОБА_5 позивачем (а.с.15-16) не є підставою для усунення від спадкування інших спадкоємців, адже може бути лише підставою для розподілу вказаних витрат між іншими спадкоємцями, а тому вказані докази судом до уваги не приймаються.

Характеристики на ОСОБА_1 за місцем проживання та роботи (а.с.87,88) та нагородження спадкодавців за життя медалями за труд (а.с.89-90; 91), судом до уваги не приймаються, оскільки правового значення для розгляду справи по суті не мають, адже трудові заслуги спадкодавця не входять до предмета доказування по справі про усунення від спадкування.

Копії свідоцтва про право на спадщину за законом НОМЕР_1, видане Компаніївською державною нотаріальною конторою 27.03.2001 року за реєстровим №414 та свідоцтва про право на спадщину за законом НОМЕР_5, видане Компаніївською державною нотаріальною конторою 27.03.2001 року за реєстровим №415, на ім'я ОСОБА_1, судом також до уваги не приймаються, оскільки рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 26 квітня 2006 року частково визнані недійсними.

Посилання позивача на те, що незадовго до своєї смерті ОСОБА_5, не бажаючи поділу спадкового майна між синами, видала йому доручення на здійснення дарування належного їй сертифікату на земельну частку (пай) його синові ОСОБА_8 (а.с.11) як доказу бажання ОСОБА_5 усунути відповідача від права на спадкування, суд оцінює критично та до уваги не приймає, оскільки доручення за своєю провоюю природою не підміняє заповідального розпорядження особи на випадок своє смерті, а отже не є належним доказом усунення відповідача від спадщини.

Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування спадщини після смерті батьків слід відмовити в зв'язку з його безпідставністю та необґрунтованістю.

Крім того, Європейський суд з прав людини наголошує, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, належить розуміти в контексті преамбули цієї Конвенції, яка проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії», заява No 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Однак, спір про право відповідача на спадщину після смерті батьків між сторонами вже вирішений в судовому порядку, що підтверджується рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 26 квітня 2006 року (а.с.19-22, 72-79) та ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 20 липня 2006 року (а.с.23-24, 80-83), залишеними без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 04 грудня 2007 року (а.с.25, 84-85), яким визнано право власності відповідача на частину спадкового майна.

Але, позивач при розгляді вказаного спору про визнання права власності відповідача на частину спадкового майна не звернувся з відповідним позовом у встановленому законом порядку (зустрічного чи самостійного) про усунення відповідача від спадщини до ухвалення судового рішення, яким був вирішений спір про визнання за відповідачем права власності на частину спадкового майна, хоча з пояснень позивача вбачається, що він проживав разом з дружиною та дітьми спільно з батьками (спадкодавцями) по день їх смерті, а відтак повинен був знати про існування на його думку підстав усунення відповідача від спадщини.

Таким чином, пред'явлення позивачем позову про усунення відповідача від спадщини, що відкрилась після смерті батьків, після розгляду судом спору між ними про право власності відповідача на частину спадкового майна слід розглядати як замасковане оскарження остаточного судового рішення, яким визнано право власності відповідача на частину спадкового майна, та намагання домогтися нового розгляду справи про право відповідача на спадщину, що суперечить принципу юридичної визначеностіта праву на справедливий судовий розгляд, гарантований пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов про усунення ОСОБА_3 від права на спадкування після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7, є не доведеним належними та допустимими доказами, необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 524, 525, 526, 527, 528 ЦК УРСР, ст.ст. 3, 10, 11, 57, 58, 59, 60, 61, 88, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення ОСОБА_3 від права на спадкування після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Кіровоградської області шляхом подання апеляційної скарги через Бобринецький районний суд Кіровоградської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Бондаренко