Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Назарова М.В.
Справа № 431/4730/16-ц
Провадження № 22ц/782/380/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Назарової М.В.,

суддів Лозко Ю.П., Орлова І.В.,

за участю секретаря Подрябінкіна Я.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 12 грудня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі ПАТ «Державний ощадний банк України») в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» 04 жовтня 2016 року звернулося до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалося на те, що 05.10.2012 року між ОСОБА_3 акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_4 (Відповідач-1) було укладено договір про іпотечний кредит №682 від 05.10.2012 року (далі Кредитний договір).

Відповідно до умов кредитного договору відповідач отримав в ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» грошові кошти у розмірі 160000,00 грн. строком користування до 04.06.2019 року зі сплатою 20,00% річних за користування кредитом з зобовязанням відповідача проведення сплати нарахованих процентів і погашення кредиту щомісячними ануїтетними платежами у розмірі 3635 грн.

З метою забезпечення виконання Відповідачем-1 своїх зобовязань за вказаним кредитним договором 05.10.2012 року між позивачем та ОСОБА_2 (Відповідач-2) було укладено договір поруки №1 від 05.10.2012 року.

Порушуючи умови кредитного договору, позичальник належним чином не виконує своїх грошових зобовязань щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого станом на 15.09.2016 року утворилася заборгованість у сумі 205395,81 грн., яка складається з наступного: борг по кредиту строковий з 05.10.2012 р. по 14.09.2016 р. в розмірі 91168,69 грн.; борг по кредиту прострочений з 07.05.2013 р. по 14.09.2016 р. в розмірі 44269,74 грн.; сума несплачених строкових відсотків по кредиту з 01.09.2016 р. по 14.09.2016 р. в розмірі 1053,42 грн.; сума несплачених прострочених відсотків по кредиту з 06.12.2013 р. по 14.09.2016 р. в розмірі 45692,23 грн., а також з передбачених ст. 625 ЦК України суми втрат від інфляції по простроченому основному боргу з 07.05.2013 р. по 31.08.2016 р. в розмірі 7946,63 грн.; суми втрат від інфляції по прострочених відсотках з 06.12.2013 р. по 31.08.2016 р. в розмірі 12106,65 грн.; суми 3% річних по простроченому основному боргу з 07.05.2013 р. по 14.09.2016 р. - 1316,79грн., суми 3% річних по прострочених відсотках з 06.12.2013 р. по 14.09.2016 р. - 1841,66грн., які позивач просив стягнути на свою користь з відповідачів як солідарних боржників.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 12 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» задоволено у повному обсязі: стягнуто з відповідачів солідарно на користь позивача 205395,81 грн. та судові витрати у сумі 2380,47 грн. з відповідача ОСОБА_2 Відповідача ОСОБА_4 звільнено від сплати судових витрат як інваліда другої групи.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила змінити рішення відмовити у задоволенні позову до неї як до поручителя в частині стягнення кредитних коштів, які були заявлені банком більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідних частин основного зобовязання за договором про іпотечний кредит.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, осіб, які брали участь у розгляді справи, розглянувши справу у межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як свідчать матеріали справи, між ОСОБА_3 акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» - та ОСОБА_4 було укладено договір про іпотечний кредит №682 від 05.10.2012 року (далі Кредитний договір).

Відповідно до умов кредитного договору відповідач отримав в ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» - грошові кошти у розмірі 160000,00 грн. строком користування до 04.06.2019 року зі сплатою 20,00% річних за користування кредитом. Позичальник зобов'язався щомісячно не пізніше 05 числа місяця, наступного за звітним здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти ануїтетними платежами у сумі 3635 грн. (а.с. 11-13).

З метою забезпечення виконання ОСОБА_4 своїх зобовязань за вказаним кредитним договором було укладено договір поруки №1 від 05.10.2012 року з ОСОБА_2 За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання останнім свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником (а.с. 14).

У звязку з невиконанням з боку відповідачів своїх зобовязань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами станом на 15.09.2016 року утворилася заборгованість у сумі 205395,81 грн., яка складається з наступного: борг по кредиту строковий - 91168,69 грн.; борг по кредиту прострочений - 44269,74 грн.; сума несплачених строкових відсотків по кредиту - 1053,42 грн.; сума несплачених прострочених відсотків по кредиту - 45692,23 грн.; а також передбачених ст. 625 ЦК України суми втрат від інфляції по простроченому основному боргу - 7946,63 грн.; суми втрат від інфляції по прострочених відсотках - 12106,65 грн.; суми 3% річних по простроченому основному боргу - 1316,79грн., суми 3% річних по прострочених відсотках - 1841,66 грн., які Банк просив суд стягнути з ОСОБА_4 та з ОСОБА_2, яка є солідарним боржником з ОСОБА_4, на свою користь.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції послався на вимоги ст.ст. 526, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України та виходив з того, що відповідачами не були належним чином виконані зобов'язання за кредитним договором та договором поруки, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка повинна бути стягнута з них в солідарному порядку.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення чергової частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина 2 вказаної норми).

Позов Банку обгрунтований неналежним виконанням боржником ОСОБА_4 (Відповідачем-1) своїх зобовязань за договором про іпотечний кредит №682 від 05.10.2012 року перед позивачем ОСОБА_3 акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», внаслідок чого станом на 15.09.2016 року утворилася заборгованість в сумі 205395,81 грн.

У звязку з тим, що Відповідачем-1 як позичальником належним чином не виконуються зобовязання по сплаті коштів за кредитним договором, банк просив достроково повернути частину кредиту, що залишилася, включаючи нараховані відсотки за користування кредитом, а також просив стягнути суми, передбачені ст. 625 ЦК України індекс інфляції за весь час прострочення і три проценти річних від простроченої суми шляхом стягнення в судовому порядку загальної суми заборгованості за кредитом в розмірі 205395,81 грн. солідарно з боржника ОСОБА_4 (Відповідача-1) та фінансового поручителя відповідача по справі ОСОБА_2 (Відповідача-2).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин, виходячи із наданих позивачем доказів, погодив загальну суму заборгованості за кредитним договором, врахував право кредитора на дострокове повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та застосував до цих правовідносин правила як статтей 1054, 1050, 1048 ЦК України, так і статті 554 ЦК України, відповідно до якої в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Вказані обставини ніким не оспорюються.

Доводами апеляційної скарги є неврахування судом припинення поруки з огляду на вимоги ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки кредитор має право на задоволення своїх вимог лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання (внесення щомісячних платежів). Оскільки останній платіж був проведений ОСОБА_4 30 грудня 2014 року, а наступний термін платежу за договором був визначений до 20 січня 2015 року (включно), який вона не здійснила, а тому згідно з п.п. 2.4 договору кредитування з 21 січня 2015 року несплачена заборгованість вважається простроченою.

На думку апелянта ОСОБА_2 саме з часу прострочення несплаченої заборгованості починається обчислення встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя щодо окремих зобовязань за кредитом, а порука в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку є припиненою.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд надає правову оцінку рішенню суду в межах вказаних доводів апеляційної скарги Відповідача-2 як поручителя.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання має право заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами за статтею 1048 цього Кодексу), що підлягає сплаті.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

У справі, яка переглядається, строк дії поруки в договорі визначений у розділі четвертому договору поруки від 05.10.2012 року, згідно пункту 4.2 якого порука припиняється, якщо Кредитор протягом строків позовної давності, визначених у п. 5.4 цього Договору, не предявить вимогу до поручителя.

Пунктом 5.4 Договору поруки збільшено строки позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 259 Цивільного Кодексу України до 3 (трьох) років для всіх грошових зобовязань Поручителя (а.с. 14-14 зв.).

Як свідчать матеріали справи, боржник Відповідач-1, а відтак і поручитель Відповідач-2 взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 04.06.2019 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів (а.с. 12-12 зв.).

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Оскільки зобовязання боржник не виконував, банк реалізував передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України право вимоги дострокового виконання основного зобовязання та відповідно змінив строк виконання основного зобовязання. Отже, настання строку виконання основного зобовязання необхідно обчислювати з 19 липня 2016 року, коли позичальник ОСОБА_4 отримала вимогу банку про дострокове повернення кредиту вказані обставини визнає відповідач-1 ОСОБА_4, тому з огляду на вимоги ч. 1 ст. 61 ЦПК України вони не підлягають доказуванню.

Наведене повністю узгоджується із усталеною Практикою Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладеною зокрема в Постанові №6-28цс16 від 03.02.2016 року та інших.

Посилання Відповідача-2 на припинення поруки у спірних правовідносинах протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання (сплату щомісячних платежів) є помилковим, оскільки застосування вказаного строку можливе лише у разі, якщо строк дії поруки не встановлений, а в даному випадку умовами договору, з якими погодилася відповідач ОСОБА_2, дія договору поруки встановлена.

З розрахунку заборгованості фізичної особи ОСОБА_4 перед філією позивачем за Кредитним договором №682 від 05.10.2012 року станом на 15.09.2016 року вбачається, що борг по кредиту прострочений утворився з 06.12.2013 року, прострочені відсотки по кредиту з 01.12.2014 року, втрати від інфляції по простроченому основному боргу з 06.12.2013 року, сума інфляції по прострочених відсотках з 01.11.2013 року, 3% річних по простроченому основному боргу з 06.12.2013 року, 3% річних по прострочених відсотках з 01.11.2013 року, тобто вся прострочена заборгованість утворилася у межах трирічного строку дії поруки, встановленого договором поруки.

Оскільки з теперішнім позовом до відповідачів позивач звернувся до суду 04.10.2016 року (а.с. 44), то підстави для визнання припиненою поруки Відповідача-2 ОСОБА_2 по зобовязаннях про сплату щомісячних платежів з моменту прострочення чергового щомісячного платежу відсутні.

Довід апеляційної скарги про те, що борг нараховано за період з 05.10.2012 року по 14.09.2016 року не заслуговують на увагу, оскільки хоча позивач і зазначає у таблиці розрахунку заборгованості період з 05.10.2012 року (дата укладення кредитного договору), але з розрахунку вбачається, що фактично вся сума простроченої заборгованості виникла у межах передбаченого договором поруки трирічного строку.

Посилання апелянта на практику Верховного суду України щодо шестимісячного строку дії поруки у разі, якщо умовами договору поруки зазначено про його дію до повного припинення зобов'язань боржника, не заслуговують на увагу, оскільки стосується інших правовідносин.

Зважаючи на те, що кредитодавець звернувся з позовом до поручителя 04 жовтня 2016 року, тобто в межах передбаченого договором поруки трирічного строку, цей строк не можна вважати пропущеним, і підстави для припинення поруки відсутні.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Проте, відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального прав, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Оскільки в резолютивній частині рішення суд помилково двічі зазначив про стягнення суми заборгованості з відповідачів у солідарному порядку, тобто припустився порушення норм процесуального права, наведене відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення та виключення абзацу третього резолютивної частини.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 12 грудня 2016 року змінити.

Абзац третій резолютивної частини виключити.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після його проголошення.

Головуючий

Судді: