Справа № 357/2229/17 Головуючий у І інстанції Бондаренко О. В.
Провадження № 22-ц/780/3744/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 42 31.10.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

31 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді:ОСОБА_1,
суддівОСОБА_2, ОСОБА_3,
з участю секретаряОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2017 року за позовом ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року позивач звернулась з позовом до суду посилаючись на те, що відповідно до договору купівлі продажу від 18.08.2015 року її недієздатній дочці ОСОБА_6 належить житловий будинок № 25 по вулиці Вишневій (Жовтневій) в с. Тарасівка Білоцерківського району Київської області. На житловій площі з 2011 року перебуває на реєстраційному обліку ОСОБА_7. Однак, 14.06.2014 року її сестра зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 і переїхала жити до нього за адресою: м. Узин, вул. Патріотів, 10. Вже більше року відповідач у будинку не проживає, її особистих речей в будинку немає, оплату житлового приміщення та комунальних послуг не виконує. Будь яка домовленість між ними щодо збереження за нею права користування житловим приміщенням терміном більше ніж рік відсутня. Окрім цього, факт реєстрації відповідача у будинку створює ряд незручностей. Їй важко сплачувати за комунальні послуги і вона не має можливості оформити субсидію. В добровільному порядку вирішити спір неможливо, тому позивач просила в судовому порядку визнати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право на користування житловим будинком № 25 по вулиці Вишневій (Жовтневій) в с. Тарасівка Білоцерківського району Київської області.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_7, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

При цьому, посилалася на те, що відповідач не проживає в будинку більше двох років, не приймає участі в його утриманні, її особисті речі в будинку не зберігаються, право на субсидію відповідачем використовувалось ще у 2014 році. Оскільки власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК, ст. 391, ч.2 ст. 405 ЦК України, просила позов задовольнити.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, згідно із договором купівлі продажу житлового будинку від 18.08.2015 року (а.с.4), ОСОБА_7, в інтересах якої діяла ОСОБА_9, та ОСОБА_5, яка діяла в інтересах недієздатної ОСОБА_6, уклали вказаний договір, предметом якого став житловий будинок № 25 по вулиці Вишневій ( Жовтневій) в с. Тарасівка Білоцерківського району Київської області.

В п.9 вказаного договору вказано, що на момент підписання цього договору в житловому будинку ніхто не зареєстрований. Житловий будинок повністю звільнений та переданий для безперешкодного володіння, користування та розпорядження з боку покупця 18.08.2015 року.

Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.08.2015 року (а.с.5), право власності на житловий будинок № 25 по вулиці Вишневій (Жовтневій) в с. Тарасівка Білоцерківського району Київської області, було зареєстровано на ОСОБА_6.

Також, з матеріалів справи (а.с.6-8,11,18-19) вбачається, що позивач ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, являється опікуном ОСОБА_6, яка на підставі рішення Соломянського районного суду м. Києва від 09.12.2013 року, визнана недієздатною.

Згідно із довідкою Тарасівської сільської ради від 23.02.2017 року за № 36/02-18 (а.с.10), в будинку № 25 по вулиці Вишневій (Жовтневій) в с. Тарасівка Білоцерківського району Київської області зареєстровані: ОСОБА_6 (власник) з 20.12.2016 року, ОСОБА_9 Дмитрівна (баба) 12.10.2011 року та ОСОБА_7 (тітка) з 12.10.2011 року.

Згідно із актом обстеження житлового будинку від 27.02.2017 року (а.с.11), у вказаному будинку проживають: ОСОБА_6 та ОСОБА_9, а ОСОБА_7 не проживає.

Відповідач ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 (Жовтнева), будинок № 25, а проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 (Радянська), будинок № 12, разом з чоловіком ОСОБА_8, з яким зареєструвала шлюб 14.06.2014 року, та двома дітьми.

Встановлені обставини підтверджуються письмовими матеріалами справи та поясненнями сторін.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела в судовому порядку вимоги щодо порушення відповідачем прав її недієздатної дочки ОСОБА_6, що є її обовязком, відповідно до засад змагальності процесу за ст.10 ЦПК України, тому позов є необгрунтованим та безпідставний.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст.29 ЦК України, місце проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 ст. 165 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю сторін між ним і власником житла або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, і що підтвердила особистими поясненнями відповідачка під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, вона, через свого представника, продала позивачці будинок в 2015 році, не є членом сім»ї нового власника будинку, будь-яких перешкод у користуванні будинком їй ніхто не чинив, вона залишається зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 (Жовтнева), будинок № 25, хоча фактично, з моменту одруження у 2014 році, постійно проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 (Радянська), будинок № 12, разом з чоловіком ОСОБА_8, з яким зареєструвала шлюб 14.06.2014 року, та двома дітьми. Крім того, пояснила, що вона проти скасування її реєстрації, оскільки чоловік заперечує проти її реєстрації за її місцем проживання, а отже більше їй ніде зареєструватися.

Отже, установивши, що ОСОБА_7 не проживає у житловому будинку по вул. Вишнева (Жовтнева), будинок № 25, с. Тарасівка, Білоцерківського району Київської області без поважних причин понад один рік і його не утримує, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання її такою, що втратила право користування житлом відповідно до ст.ст. 391, ч.2 ст.405 ЦК України.

Таким чином, висновки суду не відповідають обставинам справи, а рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 1 ст.58 ЦПК встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, колегія суддів вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач у спірному житловому будинку не проживає більше року без поважних причин, перешкоди у цьому їй ніким не чинилися, будь-яка домовленість між нею та новим власником будинку щодо збереження за нею права користування житлом відсутня, а отже позовні вимоги є доведеними та обгрунтованими належними та допустимими доказами.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6 задовольнити.

Визнати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, такою, що втратила право користування житлом, що знаходиться за адресою: Київська область, Білоцерківський район, с. Тарасівка, вул. Вишнева (Жовтнева), будинок № 25.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: В.І. Олійник

ОСОБА_3