ун. № 759/7864/17
пр. № 2/759/3931/17
22 червня 2017 року Святошинський районний суд м.Києва в складі:
головуючого-судді: П'ятничук І.В.,
при секретарі: Немировській А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києві справу за позовом
3-я особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області
про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, суд, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просила суд постановити рішення, яким надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, неповнолітній ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 до досягнення нею 16 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 20 квітня 2013 року, від даного шлюбу мають доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 Відповідно до рішення Славутицького міського суду Київської області від 23 травня 2017 р. шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Вказує, що ще з квітня 2014 р. відповідач виїхав до Автономної республіки Крим, з того часу до України він не повертався, нею та дитиною не цікавиться, в 2014 р. відповідачем було надано дозвіл на виїзд доньки за кордон, однак посвідчений дозвіл на виїзд на території АРК не є дійсним та діючим на території України. Позивач вказує, що вона турбується про здоров'я та розвиток доньки, у зв'язку з чим бажає виїжджати з донькою на відпочинок за кордон з метою оздоровлення дитини та розширення її світогляду. На підставі викладеного позивач просила надати дозвіл для виїзду за кордон без згоди відповідача їх доньці ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, неповнолітній ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 до досягнення нею 16 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3. Посилаючись на ст.313 ЦК України, ст.7, 144, 150, 155 СК України, ЗУ «Про порядок виїзду з України та в»їзду в Україну громадян України», ЗУ «Про охорону дитинства», Конвенцію про права дитини просила заявлені позовні вимоги задовольнити.
В судове засідання позивач не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила до суду заяву з проханням розгляду справи в її відсутності, вказувала, що заявлені позовні вимоги підтримує та просить задовольнити на підставі обставин викладених в позовній заяві. Враховуючи наведене, суд вважає можливим розгляд справи в відсутності позивача.
Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.
Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області суду надав лист про те, що орган опіки та піклування не заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та просить винести рішення в інтересах дитини, а також просить розглянути справу в відсутності представника.
Суд за згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Згідно з ст. 3 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою ВР України від 27.02.91 р. N 798-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ст. 18 даної Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частиною 3 статі 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Згідно зі ст. 4 Закону України від 21 січня 1994 року "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57 "Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України" виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.
Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57, виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку.
Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;
Без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, здійснюється за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Аналіз вказаних норм права свідчить, що у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про країну виїзду, строку та мети виїзду.
Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Особа, яка досягла шістнадцяти років, відповідно до ч.3 ст.313 ЦК має право на вільний самостійний виїзд за межі України, а до досягнення шістнадцяти років має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Частина 2 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачає, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Судом встановлено, що позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 20 квітня 2013 року, від даного шлюбу мають доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 Відповідно до рішення Славутицького міського суду Київської області від 23 травня 2017 р. шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.
Як вбачається з матеріалів справи позивач проживає разом з дитиною за адресою: АДРЕСА_1.
Ведення спільного господарства та сумісного проживання між позивачем та відповідачем припинено, у зв'язку з чим сторони не можуть узгодити питання виїзду за кордон їх дитини, яка проживає з матір'ю.
Як вказує позивач в позовній заяві вона має намір і можливість з метою забезпечення розвитку дитини та її оздоровлення періодично виїжджати з донькою за кордон, проте, батько дитини, який проживає на тимчасово окупованій території Автономної республіки Крим не вчиняє передбачених законом та п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України відповідних дій, а саме не надає нотаріально посвідченої згоди на виїзд за межі України ОСОБА_3 2013 року народження, у супроводі матері, чим фактично створює перешкоди дитині у виїзді за кордон.
Будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження того, що мати неповнолітньої дитини діє не в її інтересах або на шкоду їм, суду у передбаченому ст.ст.10,60 ЦПК України порядку не надано.
За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, як обґрунтовані.
На підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача в дохід держави 640 грн. 00 коп. судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 30, 60, 212, 213, 223 - 226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Надати ОСОБА_1 дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, без дозволу (згоди) батька дитини - ОСОБА_2 до досягнення дитиною повноліття, а саме до досягнення дитиною шістнадцяти років - до ІНФОРМАЦІЯ_3. до країн ближнього та дальнього зарубіжжя.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 640 грн. 00 коп. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя