Єдиний унікальний номер 725/4861/15-ц
Номер провадження 2/725/76/17
31.10.2017 року м. Чернівці
Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:
Головуючого судді Галичанського О.І.
при секретарі Симик І.М. ,
за участю представника позивача,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_1 «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення основного боргу за кредитним договором, відсотків та пені за користування кредитом,
ВСТАНОВИВ:
Повернення кредиту, відповідно до умов договору, повинно було відбуватись шляхом сплати позичальником мінімально необхідного щомісячного платежу в сумі 382 доларів США. У разі прострочення строків повернення кредиту та сплати інших платежів, відповідно до умов договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1 % від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.
З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним поговором, між позивачем та ОСОБА_3, ОСОБА_4 (з кожним окремо) було укладено договори поруки від 01.11.2005 року, за умовами яких поручителі поручились перед кредитором за належне виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором та зобовязувались нести з боржником солідарну відповідальність у разі порушення ним умов договору.
У звязку з порушенням позичальником своїх зобовязань у позивача виникло право на дострокове стягнення кредиту та 18.07.2015 року банком на адресу відповідачів було направлено досудові вимоги про порушення основного зобовязання щодо сплати мінімально необхідного платежу, які відповідачами залишились поза увагою.
В судовому засіданняі представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Вказував на те, що з відповідачів слід стягнути заборгованість відповідно до розрахунку, який міститься у матеріалах справи.
Справа слухалась у відсутності відповідачів, які були належним чином повідомленні судом про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили та не направили відповідного мотивованого клопотання про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у їх відсутності.
У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки представник позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідачів, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що уточнений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.
Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.
Судом встановлено, що 01.11.2005 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ZZZ437500 ( т.1 а/с 16-20).
Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
З матеріалів справи вбачається, що з метою забезпечення належного виконання боржником вищевказаного договору, між банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, а також договори поруки.
01.11.2005 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_4 поручилась перед кредитором за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань, що витікають з кредитного договору №ZZZ437500 (а/с 26-27).
За змістом п. 1.2 вказаного договору поруки, позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає повне і безумовне право кредитора вимагати виконання зобовязань як від позичальника так і від поручителя разом, так і від кожного окремо.
На аналогічних умовах 01.11.2005 року було укладено договір поруки між позивачем та ОСОБА_3 (а/с 28-29).
Згідно з ч.1 ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Згідно ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.
Зі змісту наведеної норми випливає, що порука є угодою щодо прийняття перед третьою особою на себе обов»язку поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобовязання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобовязання боржником шляхом відшкодування у грошовій формі того, що не було виконане боржником.
Відповідно до вимог ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Таким чином, порука є способом забезпечення виконання зобовязання; договір поруки не створює обов»язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором; в договорі поруки кредитор наділений лише правами, а поручитель обов»язками; у разі невиконання боржником основного зобов»язання, забезпеченого порукою, поручитель зобов»язується виконати борг боржника замість останнього; обов»язок поручителя полягає не лише у виконанні обов»язку замість боржника, а у відшкодуванні збитків, завданих невиконанням обов»язку боржником.
Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.
У відповідності до вимог п. 3.3 кредитного договору, позичальник зобовязувався повертати кредит банку шляхом перерахування на відповідний розрахунковий рахунок щомісячної суми мінімально необхідного платежу в розмірі 382 долари США, яку слід вносити до 2 числа поточного місяця.
Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пені, штрафу).
У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.
Відповідно до п. 5.2 кредитного договору, у разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п. 3.3.3 цього договору, а також у випадку прострочення строку дострокового виконання зобовязань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п. 4.2.3 цього договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.
Оскільки відповідачі до суду не з»явились для доведення неточності нарахованої заборгованості , а на застосуванні наявного у справі висновку №21 судово- економічної експертизи від 27.05.2016 року відповідачі у процесі судового розгляду не наполягали , суд приходить до висновку , що підлягає стягненню заборгованість по розрахунку , наданому представником позивача.
Частиною 2 ст. 1048 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Крім того, наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України.
Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Статтею 554 ЦК передбачено, що в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
За змістом договорів поруки, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й позичальник, у тому числі за повернення основної суми боргу, процентів, комісій за користування кредитом, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, зазначених у кредитному договорі.
Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого.
У справі, яка розглядається, предметом спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники. Також умовами договорів поруки передбачено право кредитора предявити свої вимоги безпосередньо до поручителя.
Судом встановлено, що 18.07.2015 року позивачем на адресу позичальника та поручителів направлялась досудова вимога про погашення заборгованості за кредитним договором (а/с 30-32 Том 1).
З моменту направлення вказаної вимоги до часу звернення до суду з даним позовом шестимісячний строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України не сплив та судом в ході судового розгляду справи не здобуто будь-яких належних та допустимих доказів, які б вказували на припинення поруки.
Доказів належного реагування відповідачів на вказану вимогу та погашення заборгованості матеріали справи не містять.
Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання.
У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю").
На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 509, 526, 530, 536, 549, 550, 554, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 58, 60, 64, 88, 169, 212-215, 218, 224, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити .
Повторне заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці О. І. Галичанський