АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/0698/2017 Доповідач в суді апеляційної інстанції-Шахова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів: Вербової І.М., Поливач Л.Д.

при секретарі- Горак Ю.М.

розглянула в відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про зобов'язання припинити нарахування плати за теплову енергію

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 червня 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив зобов'язати відповідача припинити нарахування йому плати за централізоване опалення до встановлення у судовому порядку законності (правомірності, обґрунтованості) тарифу на теплову енергію для населення, затвердженого Постановою НКРЕКП №972 від 09.06.2016 року граничної роздрібної ціни на газ для побутових споживачів, затвердженої Постановою КМУ №315 від 27.04.2016 року, до вирішення Конституційним Судом України питання конституційності Указів Президента України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» №694/2014 від року та Указу Президента України «Про затвердження Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» №715/2014 від 10.09.2014 року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач безпідставно, в порушення вимог ч.2 ст.32 ЗУ "Про ЖКП" здійснює нарахування плати за централізоване опалення виходячи не лише з затвердженого НКРЕКП тарифу, а й додаючи до тарифу додаткові суми у вигляді витрат, зокрема, відповідно до п.1 Постанови №972 тариф на теплову енергію установлено на рівні 1153,80 грн.Гкал (без ПДВ).Статтею 193 Податкового Кодексу України встановлено ставку податку на додану вартість на рівні 20 %. Таким чином,тариф на теплову енергію для потреб населення з ПДВ повинен складати 1384,56 (1153,80+20%) грн, в той час відповідачем для розрахунку щомісячно йому направляються повідомлення про сплату за послуги з центрального опалення (за місяць) тариф 1416,9 грн,Гкал. Отже, позивач вважає, що тариф на теплову енергію, який застосовується відповідачем для розрахунку вартості спожитої теплової енергій є незаконним.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 червня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення його вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема,що порушення судом першої інстанції процесуального права полягає в тому, що суд неналежно та неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, ухвалив судове рішення формально, поза межами заявлених ним позовних вимог та дійшов неправильного висновку про те, що позовні вимоги стосуються зобов'язання відповідача припинити нарахування плати за теплову енергію, в той час як його вимоги заявлено про припинення нарахування плати за централізоване опалення. Суд першої інстанції залишив поза увагою і не надав жодної оцінки його доводам про необґрунтованість включення до розрахунку вартості послуги теплопостачання витрат відповідача на утримання абонентської служби, послуги банку тощо. Крім того,вважає позивач суд вдався до оцінки законності постанови НКРЕКН щодо законності встановлених тарифів на послуги з центрального опалення,проте це не було предметом судового розгляду і оскарження такого рішення не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач, доводи апеляційної скарги підтримав і просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог закону і підстав для його скасування немає.

Заслухавши доповідь судді Шахової О.В., пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу, в межах її доводів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, га органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Відповідно до положень ст.ст. 5 та 6 закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» Національна комісія, що здіснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, (далі - НКРЕКП) встановлює тарифи на комунальні послуги для суб'єктів природних монополій.

Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, га органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до ч. 1ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи ін тересів.

Згідно п.4 ч.2 ст. 16 ЦКУ одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення такого права чи інтересу.

Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1ст. 11 ЦІІК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,26.04.2014 набув чинності Закон України від 10 квітня 2014 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії», яким було внесено зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в т.ч. ст. 19 вказаного Закону доповнено частиною четвертою такого змісту: «Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація)».

Між ПАТ «Київенерго» та ДП «Укржитлосервіс» укладено договір про співпрацю виконавця послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання гарячої води з виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій під час надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання гарячої води і розмежування відповідальності - від 25.03.2015 № 06030003.

Відповідно до Додатку 1А до Договору про співпрацю, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 входить до переліку житлових будинків, для яких ПАТ «Київенерго» стало виконавцем послуг з ЦО (централізовне опалення) та ЦПГВ(централізоване постачання гарячої води).

Пунктом 6.1. Договору про співпрацю передбачено, що цей договір набирає чинності з 01.03.2015.

З01.03.2015 ПАТ «Київенерго» є виконавцем послуг з ЦО та ЦПГВ у будинку № АДРЕСА_1, в якому знаходиться квартира позивача.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі" продажу.

В той же час, відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням,газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 13 вказаного Закону до комунальних послуг відносяться централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволені позову суд першої інстанції не встановив порушень його прав з боку відповідача ПАТ "Київенерго" при нарахуванні плати за централізоване опалення згідно тарифів у розмірі 1416,9 грн/Гкал (з ПДВ), встановлених постановою НКРЕКП від 31.03.2015 № 1171.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов після повного, всебічного з'ясування обставин справи, перевірки доводів і заперечень сторін, надання належної правої оцінки зібраним у справі доказів та застосування правових норми, які регулюють дані правовідносини, з огляду на що рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону, є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд вийшов за межі заявлених позовних вимог та вирішив спір стосовно зобов'язань які стосуються нарахування плати за теплову енергію,в той час як вимоги було заявлено відносно припинення нарахувань щодо центрального опалення, не є такими що тягнуть за собою безумовне скасування чи зміну рішення суду, оскільки вживаний в рішенні суду термін "теплова енергія" в розумінні ст.219 ЦПК є опискою.

Про розгляд справи у відповідності до ст. 11 ЦПК та в заявлених позивачем межах свідчать відповідні висновки суду.

Так, в рішенні суду першої інстанції зроблено висновок про те, що на відносини між позивачем та відповідачем поширюються вимоги нормативно-правових актів у сфері надання комунальних послуг, а не у сфері постачання теплової енергії.

Такий висновок обгрунтовано тим, що відповідач ПАТ «Київенерго» надає до будинку позивача комунальну послугу саме з централізованого опалення іне постачає теплову енергію як товарну продукцію, а оскільки позивач не закуповує теплову енергію та жодних нарахувань за такий товар відповідач йому не проводить, тому і припинити нарахування плати не виявляється можливим , а тому суд правомірно вважав, що у відносинах між позивачем та відповідачем мають застосовуватися тарифи за комунальні послуги з ЦО (централізованого опалення).

Під час розгляду справи в апеляційному суді, представник позивача пояснив, що в позовній заяві є помилка (описка) в застосуванні терміну "теплова енергія" замість "централізоване опалення" і під час розгляду справи в суді першої інстанції суд цю обставину перевіряв.

Стосовно посилань в апеляційній скарзі на те,що суд вдався до оцінки законності Постанови НКРЕКП «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб'єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» від 31.03.2015 № 1171 (зі змінами, внесеними постановою НКРЕКП від 09.06.2016 № 1101) що не було предметом позову, колегія суддів вважає, що ці посилання є суб'єктивною оцінкою особи, яка подала апеляційну скаргу, оскільки посилання суду на зазначену норму є ні чим не іншим як виконанням судом вимог закону щодо законності і обгрунтованості рішення, а саме статтей 213,214 ЦПК України, згідно яких рішення повинно бути законним та обгрунтованим та стосуватися зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони стверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо. А тому перевіряючи доводи позивача, щодо незаконності, на його думку, встановлення відповідачем тарифів на оплату послуг з централізованого опалення, суд обґрунтовано зазначив, що Постанова НКРЕКП, якою встановлено тарифи на послуги з ЦО, видана в межах повноважень зазначеного органу та відповідно до вимог чинного законодавства України, не визнавалася нечинною, в судовому порядку не скасовувалася, тому у відповідача відсутні правові підстави застосувати будь-які інші тарифи на послуги з ЦО.

Окрім цього, судом надано належну оцінку посиланням позивача на ПостановуНКРЕКП «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ «Київенерго» від 09.06.2016 № 972, з якою колегія суддів погоджується, оскільки зазначена Постанова встановлює тариф на теплову енергію як товарну продукцію для юридичних осіб (житлово-експлуатаційних організацій), які закуповують її у відповідача та самостійно надають комунальні послуги кінцевим споживачам, а не тариф на послуги з ЦО. З огляду на зазначене ця Постанова не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції залишив поза увагою і не надав жодної оцінки доводам позивача про необґрунтованість включення до розрахунку вартості послуги теплопостачання витрат відповідача на утримання абонентської служби, послуги банку тощо, також не приймаються колегію суддів до уваги з урахуванням того, що судом першої інстанції не встановлено порушень з боку відповідача в нарахуванні позивачу оплати за послуги централізованого опалення тарифів, тобто ці доводи є формальними та такими, що не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Суд першої інстанції дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізував і оцінив докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка спрямована на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та дав їм належну оцінку.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або у дослідженні яких неправомірно було відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Разом з цим, зазначені вище доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що не передбачено ст. 303 ЦПК України.

Ці та інші доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права висновків судді першої інстанції не знайшли свого підтвердження і не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді: