Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 2-881/11 Головуючий у 1 інстанції: Світлицька В.М.
№ провадження 22-ц/778/3741/17 Суддя-доповідач: Онищенко Е.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 серпня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_3 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської Аліни Леонідівни, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МКС-Інвест», -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської А.Л., заінтересовані особи: ПАТ АБ «Укргазбанк», ТОВ «Фінансова компанія «МКС-Інвест».

У скарзі зазначав, що 23.03.2017 р. головним державними виконавцем Відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанською А.Л. винесено постанову про стягнення виконавчого збору (ВП № 84139462). Виконавчий збір як санкція відповідальності майнового характеру не може бути застосованою до особи, яка самостійно та з об'єктивних причин не могла виконати вимогу державного виконавця. Крім того, під час винесення оскаржуваної постанови державний виконавець вже керується нормами ст. 27 нового Закону України «Про виконавче провадження», хоча постанова про відкриття виконавчого провадження виносилась на підставі норм старого законодавства. Також, ОСОБА_3 є майновим поручителем, а ст.11 Закону України «Про іпотеку» встановлено, майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки, а отже, стягнення будь-яких додаткових коштів суперечить чинному законодавству України.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Думанської А.Л. від 23.03.2017 року ВП № 48139462 про стягнення з ОСОБА_3 490 574,00 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 серпня 2017 року скаргу задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської Аліни Леонідівни від 23.03.2017 року ВП № 48139462 про стягнення з ОСОБА_3 490 574,00 грн.

Не погоджуючись з ухвалою суду Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні скарги відмовити в повному обсязі. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу суду без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19.06.2014 року у справі № 2/331/641/14, 2-881/2011 позов ПАТ «Укргазбанк» задоволено частково; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 8-V/2009 від 02.04.2009 року в розмірі 3 3619 835,93 грн., з яких: 11 975 000,00 гривень - заборгованість по кредиту; 17043869,86 гривень - прострочена заборгованість по процентах по 30.04.2014 року; 206691,78 гривень - прострочена заборгованість по процентах з 01.05.2014 року по 21.05.2014 року; 2017869,52 гривень - заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту; 2376404,77 гривень - заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нерухоме майно - нежиле приміщення, XI підвалу та першого поверху літ. А-4, загальною площею - 262,0 кв.м., що знаходиться за адресоюАДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3 у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною предмета іпотеки для подальшої реалізації у розмірі 7 008 200,00 грн.

На виконання вказаного судового рішення 07.10.2014 року видано виконавчий лист № 2/331/641/14 2-881/2011.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби (ч.1). Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова (ч.2).

Виконавчий лист від 07.10.2014 року № 2/331/641/14 2-881/2011 був пред'явлений для примусового виконання до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

15.07.2015 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 48139462. Відповідно до п. 2, 3 даної Постанови, постановлено боржнику самостійно виконати рішення суду згідно виконавчого документа у строк до семи днів з моменту винесення (отримання) постанови про відкриття виконавчого провадження. При невиконання рішення в наданий для самостійного виконання строк виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій. Постановою визначено спосіб виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19.06.2014 року у справі № 2/331/641/14 2-881/2011 - стягнення заборгованості у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів для подальшої реалізації у розмірі 7 008 200,00 грн.

Листом від 19.08.2015 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ АБ «Укргазбанк» з пропозицією розглянути можливість врегулювання питання виконання судового рішення шляхом добровільної передачі предмета іпотеки, а саме: нерухомого майна - нежилого приміщення, XI підвалу та першого поверху літ. А-4, загальною площею 262,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Листом від 14.09.2015 року за № 11032/7961/2015 ПАТ АБ «Укргазбанк» повідомив, що Державною виконавчою службою України в ході здійснення виконавчого провадження на іпотечне майно накладено арешт та заборону відчуження, здійснити добровільну реалізацію майна не вбачається можливим. На даному етапі - в рамках відкритого виконавчого провадження - іпотечне майно може бути реалізовано шляхом проведення прилюдних торгів через систему електронних торгів арештованим майном.

Так, боржником, в межах його цивільно-правових повноважень вчинялись дії спрямовані на добровільне виконання судового рішення, але у спосіб інший, ніж визначено в судовому рішенні.

На час винесення головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 48139462 від 15.07.15 року, чинною була редакція Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999 року із наступними змінами. Чинною на той час редакцією ч.8 ст.54 Закону було передбачено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до п.6, п.7, п.8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.16 р. №1404-VIII передбачено, що: рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження; виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону; майно, передане на реалізацію до набрання чинності цим Законом, продовжує реалізовуватися у порядку (у тому числі за вартістю), що діяв до набрання чинності цим Законом. Якщо оцінка (уцінка) арештованого майна не проведена до набрання чинності цим Законом, вона проводиться в порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до діючої редакції ч.7 ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ передбачено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Статтею 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотеко держателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

За приписами ч. 1 ст. 43 Закону України «Про іпотеку» прилюдні торги проводяться в двомісячний строк з дня одержання організатором прилюдних торгів заявки державного виконавця на їх проведення.

Таким чином, нормами діючого законодавства України не передбачено норм права, за якими боржник має можливість здійснити добровільне виконання судового рішення, предметом якого є стягнення заборгованості шляхом реалізації на прилюдних торгах предмету іпотеки.

ПАТ АБ «Украгазбанк», листом від 14.03.2017 № 110/2488/2017 повідомлено відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ про прийняте рішення залишити за собою нереалізоване майно боржника, а саме: нежиле приміщення, XI підвалу та першого поверху літ. А-4, загальною площею - 262,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. 02.09.2010 року за реєстровим № 3798, зареєстрованого Орендним підприємством «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 03.09.2010 року, номер запису 418, в книзі 2, реєстраційний номер: 24084866, за ціною третіх електронних торгів - 4 905 740,00 грн. без ПДВ.

23.03.2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанською А.Л. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

23.03.2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанською А.Л. винесено постанову про стягнення виконавчого збору (ВП № 48139462).

Згідно з ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом (ч.1). Виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону, за виконавчими документами, які підлягають негайному виконанню, а також у разі перерахування коштів стягувачу у випадку, передбаченому частиною другою статті 27 цього Закону, та у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». У разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір повертається боржникові (ч.5).

Стягнення виконавчого збору, є механізмом процесуального впливу до осіб, які не бажають добровільно виконувати судові рішення, ухвали та інші виконавчі документи, що набули чинності на підлягають виконанню.

Статтею 24 Конституції України передбачено, що всі громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Таким чином, право громадянина на добровільне виконання судового рішення, а відтак не сплату виконавчого збору, як заходу майнової відповідальності за невиконання судового рішення, повинно забезпечуватись для всіх громадян України без обмежень та виключень.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, та дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги ОСОБА_3 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Докази та обставини, ні які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відхилити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 серпня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: