АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/911/17 Доповідач - Хома М.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючої - Хоми М.В.

суддів - Сташків Б. І., Костів О. З.,

секретар - Романюк Х.Ю.

з участю відповідачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Управління соціальної політики Тернопільської міської ради на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 березня 2017 року по справі за позовом Управління соціальної політики Тернопільської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів у вигляді виплати компенсації фізичній особі, яка надає соціальні послуги,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2016 року Управління соціальної політики Тернопільської міської ради звернулось в суд із вказаним позовом, посилаючись на те, що на підставі заяви ОСОБА_1, рішеннями Управління соціальної політики Тернопільської міської ради від 14.06.2012 року та від 25.05.2013 року ОСОБА_1 була призначена компенсація як фізичній особі, яка надає соціальні послуги. При призначенні допомоги відповідач була попереджена про відмову в призначенні або припиненні виплати призначеної допомоги та про повернення надміру нарахованих коштів у разі подання недостовірних відомостей про доходи та майновий стан сім'ї, зміни обставин, які можуть вплинути на отримання допомоги. З 16 березня 2015 року по 21 травня 2015 року в Управлінні соціальної політики Тернопільської міської ради було проведено ревізію, під час якої, згідно отриманої від Управління Служби безпеки України інформації встановлено, що ОСОБА_1 перебувала за межами України та не здійснювала догляд за своїм чоловіком ОСОБА_2, та відповідно, не мала права на отримання компенсації фізичній особі, яка надає соціальні послуги. Після цього, позивачем було проведено перерахунок, за результатами якого сума надміру виплаченої компенсації ОСОБА_1 за період з 16 травня 2012 року по 30 квітня 2014 року включно склала 2369,28 грн, про що останню було письмово повідомлено. На даний час відповідачка не повернула в добровільному порядку надміру виплачені їй кошти компенсації.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Управління соціальної політики Тернопільської міської ради просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. Вказує, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом не досліджено та не надано оцінку доказам, відображеним в акті Фінінспекції №17-22/128 від 27.05.2015 року та вимозі Фінінспекції Про усунення порушень законодавства, виявлених ревізією від 22.06.2015 року №19-17-13-14/869.

Представник Управління соціальної політики Тернопільської міської ради у судове засідання не зявився та не подав суду жодних заяв, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Заслухавши пояснення відповідачки ОСОБА_1, яка вважає рішення суду законним та обгрунтованим, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що ОСОБА_1 не здійснювала догляд за своїм чоловіком ОСОБА_2, не надано жодних доказів на підтвердження того, коли відповідачка виїхала за межі держави і на який період.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_2, який є інвалідом І групи, за рішенням МСЕК від 28 квітня 2012 року потребує стороннього догляду з 11 травня 2012 року по 30 квітня 2014 року.

Згідно витягу з протоколу засідання лікарсько-консультаційної комісії №4419 від 11 травня 2012 року Комунальної міської лікарні №2 м. Тернополя, ОСОБА_1 за станом здоров'я може здійснювати соціальну послугу у вигляді стороннього догляду за інвалідом І групи.

Рішенням Управління соціальної політики Тернопільської міської ради від 14 червня 2012 року ОСОБА_1 була призначена компенсація фізичній особі, яка надає соціальні послуги з 11.05.2012 року по 30.06.2012 року - 164,10 грн. щомісячно, з 01.07.2012 року по 30.09.2012 року - 165,30 грн. щомісячно, з 01.10.2012 року по 30.11.2012 року - 167,70 грн. щомісячно, з 01.12.2012 року по 10.05.2013 року - 170,10 грн. щомісячно.

Згідно рішення Управління соціальної політики Тернопільської міської ради про призначення компенсації від 21 травня 2013 року відповідачці була призначена компенсація фізичній особі, яка надає соціальні послуги з 11.05.2013 року по 30.11.2013 року - 172,05 грн. щомісячно, з 01.12.2013 року по 29.04.2014 року - 182,70 грн. щомісячно.

Проведеною Державною фінінспекцією в Тернопільській області ревізією встановлено, що ОСОБА_1 перебувала за межами України та не здійснювала догляд за своїм чоловіком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідно не мала права на отримання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з інвалідом І або ІІ групи, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним, після чого надання такої допомоги їй було припинено та був проведений перерахунок.

Позивач просив стягнути надміру виплачених коштів у розмірі 2 369, 28 грн., зсилаючись на вимоги п.15 Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, затв. Постановою КМУ від 29.04.2004 року №558, яким передбачено, що якщо фізична особа не повернула добровільно надміру виплачені суми, вони стягуються у судовому порядку на підставі заяви органу, що призначив компенсацію.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України).

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року №6-91цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно п. 1 Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №558 від 29 квітня 2004 року, непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, що обслуговуються соціальними службами), призначається щомісячна компенсаційна виплата.

Пунктом 5 вказаного порядку передбачено, що компенсація призначається і виплачується структурним підрозділом з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради за місцем проживання, перебування особи, якій надаються соціальні послуги, з дня подання фізичною особою, яка надає соціальні послуги, та особою, яка їх потребує, заяв разом з документами, зазначеними у пункті 6 цього Порядку.

Відповідно до п. 8 Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №558 від 29 квітня 2004 року на час встановлення групи інвалідності - інвалідам I групи, інвалідність яких встановлена безстроково та які згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією потребують постійного стороннього догляду; на час, протягом якого особа, що подала заяву про необхідність отримання соціальних послуг, потребуватиме постійного стороннього догляду.

Пунктом 16 зазначеного Порядку встановлено, що структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради, що призначають та виплачують щомісячну компенсацію, здійснюють контроль за діяльністю фізичних осіб, які надають соціальні послуги.

Відповідно до п. 15 Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №558 від 29 квітня 2004 року фізичні особи, які одержують компенсацію, зобов'язані повідомити структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради, що призначають ці виплати, про обставини, які можуть вплинути на умови їх призначення та виплати. У разі виявлення таких обставин виплата компенсації припиняється з дня, що настає за днем виникнення таких обставин. У разі одержання у зв'язку з цим зайвих сум компенсації одержувачі повинні відшкодувати структурним підрозділам з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради надміру виплачені суми за весь період, коли фізична особа не мала права на одержання компенсації.

Згідно з вимогами ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. ст. 57, 58 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування,

Згідно ч. 3 ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в позові, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що інформація Управління СБУ в Тернопільській області про те, що ОСОБА_1 перебувала за межами держави, не є підставою для стягнення надміру виплачених коштів у вигляді виплати компенсації фізичній особі, яка надає соціальні послуги, а тому не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що відповідач є недобросовісним набувачем через надання ним неправдивої інформації.

При цьому колегія суддів враховує, що власне інформація Управління СБУ в Тернопільській області про те, що ОСОБА_1 перебувала за межами держави та період такого перебування, у матеріалах справи відсутня.

В долученому до матеріалів справи на 3 аркушах акті Фінінспекції №17-22/128 від 27.05.2015 року та вимозі Фінінспекції Про усунення порушень законодавства, виявлених ревізією від 22.06.2015 року №19-17-13-14/869, які представлені позивачем як доказ недобросовісності відповідачки, не відображено жодної інформації, що стосується конкретно відповідачки ОСОБА_1, а лише узагальнено зазначено про те, що в ході перевірки співставлено інформацію УСБУ в Тернопільській області з даними особових справ одержувачів щомісячних компенсаційних виплат та встановлено зайву виплату компенсації 34 особам на загальну суму 15 823, 31 грн.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання Управління соціальної політики Тернопільської міської ради про наявність підстав для задоволення позову, оскільки відсутні ознаки недобросовісності з боку набувача та ознаки рахункової помилки з боку позивача.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для зміни чи скасування рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління соціальної політики Тернопільської міської ради відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_3