Справа № 466/2244/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2017 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі:

головуючої судді ЛУЦІВ-ШУМСЬКОЇ Н.Л.

секретар ПІЦИК О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору дарування грошових коштів,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, в якому просить визнати дійсними правочин дарування нею коштів ОСОБА_2 та укладений на його підставі договір дарування коштів від 26.08.2014 року.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач ОСОБА_3, колишній чоловік ОСОБА_2, заявив вимоги про поділ спільного майна подружжя та безпідставно претендує на 1/2 частину квартири по вул.Під Голоском,17а/146. Однак, ця квартира придана не за кошти подружжя. Вона подарувала сестрі ОСОБА_2 грошові кошти, про що складено письмовий договір 26.08.2014р. Ці кошти переведені через банківські рахунки. ОСОБА_2 ухилилася від нотаріального засвідчення даного договору через бажання внести більшу суму коштів по інвестиційному договору з ТзОВ ФК «Еко-Дім». ОСОБА_3 ставить під сумнів дійсність даного договору.

У звязку з цим виникла необхідність звернутися до суду з даним позовом на підтвердження дійсності договору дарування грошових коштів.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтвердила, надала суду пояснення про те, що з сестрою ОСОБА_2 спору у неї немає, оскільки та грошові кошти за договором дарування від 26.08.2014р. отримала, дійсності цього договору не оспорює. Так як дійсність вказаного договору ставить під сумнів ОСОБА_3, позов заявлено саме до нього. Просить її позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник проти позову заперечили, покликаючись на те, що договір, який позивачка просить визнати дійсним, нотаріального посвідчення не потребує, відтак не може визнаватися дійсним на підставі ст.220 ЦК України. Вважають спір надуманим, предявленим з метою підтвердження походження коштів, за які придбавалося майно під час перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у шлюбі.

Третя особа ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала повністю, підтвердивши пояснення позивачки щодо обставин укладання договору дарування грошових коштів 26.08.2014р. та їх отримання. Просила визнати дійсним зазначений договір дарування коштів.

Заслухавши пояснення учасників процесу, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає з таких мотивів.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений письмовий договір дарування грошових коштів для участі у ФФБ виду А «Еко дім», датований 26.08.2014р.

Перерахунок подарованих коштів ОСОБА_1 на рахунок ОСОБА_2 підтверджується платіжним дорученням №25 від 26.08.2014р. Оригінал письмового договору від 26.08.2014р. та платіжного доручення оглянуті в судовому засіданні.

Сторони договору дарування грошових коштів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсності цього договору і його фактичного виконання не заперечують.

Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, серед яких такий спосіб захисту, як визнання правочину дійсним не передбачений. Водночас цією нормою визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За ст.204 ЦК України, яка передбачає презумпцію дійсності правочину, такий є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч.1 ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Нормою ст.220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Отже, визнання договору дійсним, як спосіб захисту, може застосовуватися лише щодо нікчемних правочинів, які, всупереч прямої вимоги закону, не були посвідчені нотаріально.

Така позиція висловлена у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - у звязку з недодержанням вимог закону про нотаріальне засвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст.ст. 218,220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Покликання позивачки на норму статті 219 ЦК України є безпідставним, оскільки вона стосується односторонніх правочинів, яким договір дарування не є.

Договір дарування грошових коштів між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 26.08.2014р. укладений в простій письмовій формі, підписаний сторонами, не потребував обовязкового нотаріального посвідчення. Зобовязання за цим договором сторонами виконані повністю. Підстав для висновку про порушення прав чи інтересів позивачки, як сторони договору дарування грошових коштів, та обґрунтованість її звернення з даним позовом, як належною формою захисту, немає.

Сумніви відповідача ОСОБА_3 щодо дійсності договору дарування грошових коштів між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 26.08.2014 року не можуть слугувати підставою для визнання договору дійсним.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.8,10,11,57,58,60,88,209,212,213,215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про визнання дійсним правочину дарування коштів ОСОБА_2 та визнання дійсним укладеного на його підставі договору дарування грошових коштів між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 26.08.2014 року відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення

Суддя ОСОБА_5