Ухвала іменем україни 11 жовтня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Коротуна В.М., суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О., Мазур Л.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання ідеальних часток у праві власності, визначення порядку користування будинком, припинення права на частку, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Львівської області від 06 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, правонаступником якої є ОСОБА_4, в якому, з урахуванням його уточнень, просив визначити порядок користуванням приміщенням будинку АДРЕСА_1, припинити право власності ОСОБА_4 на 1/6 частини сараю та гаражу, що відносяться до спірного домоволодіння, визначити ідеальні частки у спірному будинку, а саме: ідеальну частку ОСОБА_3 - 5/6 частин, ОСОБА_4 - 1/6 частин.

На обґрунтування заявлених позовних вимог зазначав, що він є власником 5/6 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1, а також 1/2 частини новозбудованого другого поверху у зазначеному будинку. ОСОБА_5, правонаступником якої є ОСОБА_4, є власником 1/6 частини житлового будинку та 1/2 частини новозбудованого другого поверху. Враховуючи, що співвласники не можуть дійти згоди щодо поділу та використання приміщень будинку, просив задовольнити його вимоги, при цьому 30 травня 2016 року подав заяву про залишення без розгляду вимог щодо припинення права власності

ОСОБА_4 на 1/6 частини сараю та гаражу.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 10 червня

2016 року залишено без розгляду позовну вимогу ОСОБА_3 до

ОСОБА_4 про припинення права власності на 1/6 частини сараю та 1/6 частини гаражу, що розташовані на території домоволодіння за адресою:

АДРЕСА_1.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення ідеальних часток будинку та визначення порядку користування будинком задоволено частково.

Визначено, що ідеальна частка ОСОБА_3 в спірному будинку становить 71/100; ідеальна частка ОСОБА_4 - 29/100.

Визначено наступний порядок користування зазначеним будинком: в користування ОСОБА_3 виділено приміщення, що розташовані на першому поверсі будинку та мають загальну площу 92,1 кв.м, а саме: приміщення під літерою 1-1 площею 9,9 кв.м; приміщення під літерою 1-2 площею 8,1 кв.м; приміщення під літерою 1-3 площею 4,6 кв.м; приміщення під літерою 1-4 площею 8,8 кв.м; приміщення під літерою 1-5 площею

10,8 кв.м; приміщення під літерою 1-6 площею 19,4 кв.м; приміщення під літерою 1-7 площею 19,6 кв.м; приміщення під літерою 1-8 площею

11,8 кв.м.

В користування ОСОБА_4 виділено приміщення, що розташовані на другому поверсі будинку та мають загальну площу 42,1 кв.м, а саме: приміщення під літерою 1-14 площею 14,1 кв.м та приміщення під літерою

1-15 площею 28 кв.м.

Інші приміщення, що розташовані на другому поверсі залишено в загальному користуванні.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Сихівського районного суду м. Львова від

15 липня 2016 року стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 158 грн та повернуто ОСОБА_3 надміру сплачений судовий збір у розмірі 1 159 грн 61 коп.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 06 жовтня 2016 року рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10 червня 2016 року в частині визначення ідеальних часток, порядку користування будинком та стягнення судових витрат скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив із того, що спірний будинок, без врахування самочинних прибудов, які не зареєстровані в установленому законом порядку, підлягає поділу між співвласниками шляхом визнання за позивачем 71/100 ідеальних часток, а за матір'ю відповідача - 29/100 ідеальних часток. При цьому в мотивувальній частині рішення судом зазначено, що ідеальне право власності підлягає визнанню саме за матір'ю відповідача, оскільки останній не є власником спірного будинку, а є лише спадкоємцем померлого власника. Порядок користування суд першої інстанції вважав за можливе визначити шляхом виділу позивачу першого поверху, а відповідачу - другого, що приблизно відповідає їх ідеальним часткам.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визначення ідеальних часток, порядку користування будинком, стягнення судових витрат та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що приміщення другого поверху спірного будинку є самочинно збудованими, його державна реєстрація не здійснена, при цьому ОСОБА_4 не набув права власності на частину спірного домоволодіння.

Колегія суддів не може повністю погодитись із зазначеними висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Встановлено, що будинок АДРЕСА_1 було збудовано та здано в експлуатацію у 1960 році. Житлова площа будинку на час введення його в експлуатацію становила 52,9 кв.м, загальна площа -

74,6 кв.м.

Рішенням Ленінської районної ради депутатів трудящих від 22 жовтня 1965 року визнано право власності ОСОБА_6 на спірний будинок, яке зареєстровано 20 жовтня 1965 року та видано свідоцтво про право власності від 30 жовтня 1965 року.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 1/2 частини зазначеного будинку, який складався з чотирьох кімнат площею 61,6 кв.м та кухні, з відповідною частиною господарських споруд (сараю, криниці, вбиральні, гаражу), успадкували дружина померлого - ОСОБА_7 і діти: - ОСОБА_3 (позивач) та ОСОБА_5

Розпорядженням Галицької районної адміністрації від 15 червня

1993 року №155 затверджено висновок міжвідомчої комісії по спірному будинку, який після проведення надбудови та відповідного перепланування повинен був складатись з шести житлових кімнат площею 10,8 кв.м,

14,4 кв.м, 19,6 кв.м, 10,8 кв.м, 19,6 кв.м, 14,4 кв.м; кухонь площею 7,7 кв.м, 7,7 кв.м; ванн площею 2,8 кв.м, 2,8 кв.м; туалетів площею 1,5 кв.м, 1,5 кв.м; коридорів площею 8 кв.м, 7,2 кв.м, 8 кв.м, 7,2 кв.м.

Відповідно до поверхового плану будинку станом на червень 1997 року будинок є двоповерховим. З експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку від 26 червня 1997 року вбачається, що житлова площа першого поверху (4 кімнати) становить 61,6 кв.м, підсобні приміщення мають площу 30,5 кв.м з врахуванням площі кухні (7,2 кв.м). Загальна площа другого поверху становить 56 кв.м, з яких 38,3 кв.м - житлова (3 кімнати) і 17,7 - площа коридорів.

Станом на 16 грудня 2004 року виготовлено технічний паспорт на індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1, де співвласниками зазначено ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_3

Відповідно до договору дарування 4/6 частин житлового будинку від 22 лютого 2005 року, укладеного між ОСОБА_7 (дарувальниця) та ОСОБА_3 (обдаровуваний), перша подарувала, а другий прийняв в дар 4/6 частин житлового будинку АДРЕСА_1 з належними до нього господарськими будівлями та спорудами.

Згідно п. 3 зазначеного договору вбачається, що вказаний будинок в цілому складається з шести житлових кімнат та двох кухонь на підставі розпорядження від 15 червня 1993 року № 155. Самовільно обладнано дві житлові кімнати площею 40,8 кв.м. Самовільне будівництво здійснено ОСОБА_3 на підставі довідки Львівського комунального підприємства «Хуторівка» від 09 лютого 2005 року № 61. Житлова площа будинку становить 89,6 кв.м, загальна площа - 144,0 кв.м. До будинку належать такі господарські будівлі: надбудова з шлакобетону - «А-2», сарай зі шлаку - «Б», цегляний гараж - «В», цегляна вбиральня - «Г», колодязь з бетонного кільця - «К», огорожа з металевої сітки «№1», металеві ворота «№2», замощення з асфальтобетону «№1».

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 10 листопада

2008 року визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_3 право спільної часткової власності (по 1/2 ідеальній частині за кожним) на новозбудований другий поверх будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно з ч. 4 ст. 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Частинами 1-3 ст. 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України).

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває право власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Враховуючи, що ідеальні частки у праві власності на спірний будинок до здійснення добудов визначені правовстановлюючими документами, виданими ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на будинок, а саме: у

ОСОБА_3 - 5/6 частин, у ОСОБА_5 - 1/6 частини, право спільної часткової власності на новозбудований другий поверх будинку АДРЕСА_1 визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (по 1/2 ідеальній частині за кожним) на підставі рішення апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2008 року, при цьому добудова на першому поверсі здійснена без отримання належних дозволів, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_3 про визначення ідеальних часток сторін у праві власності на спірний будинок.

Водночас, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визначення порядку користування спірним будинком, суд апеляційної інстанції помилково вважав, що приміщення другого поверху спірного будинку є самочинно збудованими та право власності на нього не виникло. Судом не було враховано, що право власності на новозбудований другий поверх визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на підставі рішення апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2008 року, яке набрало законної сили та не скасоване в установленому законом порядку.

Крім того, безпідставним є висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визначення порядку користування будинком у зв'язку з неотриманням ОСОБА_4 правовстановлюючих документів на право на спадщину, відкритої після смерті ОСОБА_5

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи, що ОСОБА_3 звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів, суди попередніх інстанцій, відмовляючи в задоволенні його вимоги про визначення порядку користування спірним будинком, не врахували належне ОСОБА_3, як власнику частини будинку, право на захист свого власного цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а тому відсутність зареєстрованих прав на спірне домоволодіння у відповідача не може бути підставою для відмови в задоволенні позову.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції ухвалив рішення в частині вирішення позовних вимог про визначення порядку користування будинком з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення в цій частині підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України. В іншій частині рішення апеляційного суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 06 жовтня 2016 року скасувати в частині вирішення позовних вимог про визначення порядку користування будинком, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду Львівської області від

06 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: І.М. Завгородня

Л.М.Мазур

Т.О.Писана

О.В. Попович