Справа № 489/5031/14-ц
Номер провадження 4-с/489/62/17
УХВАЛА

Іменем України

17 жовтня 2017 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихоновій Н.С.,

секретаря Сироватки Т.О.,

за участю:

представника скаржника ОСОБА_1,

представника Інгульського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за скаргою Публічного Акціонерного товариства "Миколаївобленерго" на дії державного виконавця Інгульського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області по справі позовом Публічного Акціонерного товариства "Миколаївобленерго" до ОСОБА_3 про стягнення боргу за спожиту енергію,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 р. Публічне Акціонерне товариство "Миколаївобленерго" звернулось до суду зі скаргою на дії Інгульського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області.

Вказали на те, що 13.09.2017 р. на адресу ПАТ "Миколаївобленерго" надійшло повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 3 ст. 4 ЗУ "Про виконавче провадження", а саме у звязку з відсутністю ідентифікаційного коду боржника. При цьому вперше виконавчий лист про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 було направлено до Ленінського ВДВС 03.04.2015 р., але 10.02.2016 р. стягувачем було отримано постанову про повернення виконавчого документу.

Після цього Стягувачем неодноразово направлявся виконавчий лист разом з заявою про відкриття виконавчого провадження, при цьому повертався виконавчий лист без виконання з тих самих підстав.

30.08.2017 р. стягувачем вп`яте направлено виконавчий лист до Інгульського ВДВС, після чого 31.08.2017 р. державним виконавцем повернуто виконавчий документ без прийняття до виконання на підставі п. 3 ст. ЗУ "Про виконавче провадження", а саме в звязку з відсутністю ідентифікаційного коду боржника.

При цьому державним виконавцем не було взято до уваги, що виконавчий лист неодноразово перебував на виконанні та по якому неодноразово здійснювались виконавчі дії.

На підставі викладеного, вважають, що повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання з підстав відсутності індивідуального ідентифікаційного номеру боржника є безпідставною.

Посилаючись на вищевикладене, скаржник просить суд скасувати рішення державного виконавця про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання та прийняти державним виконавцем виконавчий документ до виконання.

Представник скаржника в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі.

Державний виконавець в судовому засіданні проти заявлених вимог заперечував. Вказував, що оскаржувані постанови ним були винесені у відповідності до вимог ЗУ «Про виконавче провадження» в межах наданих йому повноважень. Крім того у виконавчому листі також відсутні дані щодо дати, року та місця народження боржника, що унеможливлює його достовірну ідентифікацію.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

До Інгульського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області надійшов виконавчий лист № 2/489/2252/14 від 21.01.2015 року, виданий Ленінським райсудом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Миколаївобленерго" боргу.

31.08.2017 року державним виконавцем була винесена Постанова про повернення виконавчого документу через невідповідність його вимогам п.4 ч.1 ст.4 закону України "Про виконавче провадження", а саме - відсутній номер облікової картки платника податку або серія та номер паспорту боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Крім того відповідно до ст.ст. 60,61 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, дослідивши всі надані сторонами докази в сукупності, судом встановлено, що державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та дійсно, за відсутності у виконавчому листі даних, які ідентифікують особу боржника, позбавлений можливості вчиняти виконавчі дії.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні заявлених вимог необхідно відмовити через їх необгрунтованість.

Керуючись ст. 383 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги Публічного Акціонерного товариства "Миколаївобленерго" на дії державного виконавця Інгульського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області по справі позовом Публічного Акціонерного товариства "Миколаївобленерго" до ОСОБА_3 про стягнення боргу за спожиту енергію відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя: Н.С. Тихонова