У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Войтович Г.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

19 жотвня 2017 р. до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

19 жотвня 2017 р. до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Приморська, 4, що належить відповідачу ОСОБА_2 на праві власності. Заява мотивована тим, що спір виник через не повернення відповідачем суми позики, яку позичав на ремонт вищезазначеного приміщення. Позивач вважає, що з метою уникнення відповідальності ОСОБА_2 зможе відчужити належне йому нерухоме майно, що унеможливить виконання судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з розясненнями, які містяться у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 94 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи та заяви про забезпечення позову, між сторонами виник спір з приводу стягнення з відповідача на користь позивача суми грошових коштів за договором позики.

Обсяг позовних вимог до відповідача становить 70 000 гривень.

Таким чином, спір не стосується права власності на нерухоме майно.

Позивач, між тим, визначила вид забезпечення позову накладення арешту на нежитлове приміщення, яке належить відповідачеві на праві власності.

При цьому, матеріали заяви не містять даних про можливу вартість цього нежитлового приміщення.

Зважаючи на розмір позовних вимог, суд доходить висновку, що вид забезпечення позову, обраний позивачем, вочевидь не є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Також позивач не зазначає доказів наявності загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Посилання позивача на можливість продажу вказаного нежитлового приміщення, на переконання суду, жодним чином не вплине на можливість виконання рішення суду. Навпаки, у разі продажу цього приміщення, відповідач зможе отримати кошти від продажу у своє розпорядження, з яких буде можливо здійснити виконання рішення, якщо позов судом буде задоволено.

Разом із тим, слід також звернути увагу, що за змістом долученого до позовної заяви договору позики, 70 000 грн. відповідач позичив для проведення ремонтних робіт ресторану за адресою: м. Бердянськ, вул. Приморська, 4. Отже, накладання арешту на вказане нежитлове приміщення ресторану може перешкодити господарській діяльності особи, яка має у власності чи використовує це нежитлове приміщення в якості ресторану.

Крім того, наразі провадження у справі за позовом ОСОБА_1 не відкрито через необхідність витребування судом інформації про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 в порядку частини третьої статті 122 ЦПК України.

Підсумовуючи вищевикладене, підстав для забезпечення позову в даній справі суд не вбачає, з огляду на що доходить висновку про залишення заяви ОСОБА_1 без задоволення.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя в 5-денний строк з дня її проголошення.

Оскарження ухвали не перешкоджає розгляду справи.

Суддя А.В. Шалагінова