Провадження № 2/127/4473/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», публічного акціонерного товариства «Омега Банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визнання договорів частково недійсними та скасування реєстрації права власності, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», ПАТ «Омега Банк» про визнання договорів частково недійсними та зобовязання повернути майно. Позов мотивовано тим, що 01.11.2007 року між ОСОБА_1 АКБ «ТАС Комерцбанк» укладено договір про надання споживчого кредиту №0101/1107/71-078. Відповідно до п. 1.1 договору ОСОБА_1 було надано грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 56 700 доларів США на строк з 01.11.2007р. до 20.11.2037р. З метою забезпечення виконання умов договору 01.11.2007р. між позивачем та банком було укладено іпотечний договір №0101/1107/71-078-Z-01 від 01.11.2007р. предметом якого є 2-х кімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1. 01.11.2007р. між АКБ «ТАС - Комерцбанк» та ОСОБА_4 (колишнім чоловіком позивачки) було укладено договір поруки від 01.11.2007р., відповідно до якого ОСОБА_4 взяв на себе зобовязання перед банком відповідати за виконання зобовязань щодо повернення позивачкою отриманих від банку коштів. 03.12.2007р. правонаступником АКБ «ТАС - Комерцбанк» став ВАТ «Сведбанк», який в подальшому було перейменовано у ПАТ «Сведбанк», а з 03.12.2007р. в ПАТ «Омега Банк». 28.11.2012р. між ПАТ «Сведбанк» з одного боку та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим №6970. Відповідно до вказаного договору права вимоги по кредитному договору «0101/1107/71-078 перейшли до ТОВ «ФК «Вектор Плюс». Того ж дня, 28.11.2012р. між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено договір відступлення прав за іпотечними договорами, відповідно до якого права вимоги за договором №0101/1107/71-078-Z-01, що був укладений в забезпечення виконання зобовязань позивачки за кредитним договором, також перейшли до ТОВ «ФК «Вектор Плюс». Пп. 12.3.1 пп. 12.3 п.12 іпотечного договору було передбачено право іпотеко держателя звернути стягнення на предмет іпотеки (квартиру) шляхом позасудового врегулювання на підставі відповідного застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься в іпотечному договорі та є підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на предмет іпотеки. У звязку з цим 17.04.2015р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 було прийнято рішення №20757630 про державну реєстрацію за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» права власності на квартиру за адресою: м. Вінниця, вул. А.Янгеля, 71/141, яка належала позивачці. Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниця від 16.06.2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 604 977,20грн. в тому числі шляхом звернення стягнення на двокімнатну квартиру за адресою: м. Вінниця, вул. А.Янгеля, 71/141, шляхом реалізації її на прилюдних торгах в рамках виконавчого провадження. В подальшому ПАТ «Сведбанк» отримало виконавчий лист та звернулося до виконавчої служби з метою забезпечення виконання зазначеного рішення суду. Як вбачається з постанови від 29.10.2015р. на виконанні у Замостянському відділі ДВС м. Вінниця перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-591/2010. В межах зазначеного виконавчого провадження з заробітної плати колишнього чоловіка позивачки, як поручителя за кредитним договором, щомісячно здійснюється стягнення заборгованості на користь правонаступника ПАТ «Сведбанк» - ПАТ «Омега Банк». Проте, вказані дії зі сторони ПАТ «Сведбанк» були неможливими так як на 28..11.2012р. товариством вже було передано право вимоги за кредитним договором до ТОВ «ФК «Вектор Плюс». До моменту укладення між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» договору факторингу, кредитор у кредитному зобовязання ПАТ «Сведбанк» вже реалізував своє право вимоги про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором, укладеним з позивачкою, шляхом звернення з позовною заявою до суду. Так, з ухваленням та набранням законної сили судовим рішенням, правові відносини щодо повернення заборгованості за кредитним договором між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 ґрунтувались вже не на підставі кредитного договору, а на підставі судового рішення, відповідно цивільно правові відносини змінилися на адміністративні, а управленою стороною в них є вже не ПАТ «Сведбанк», як кредитор, а ПАТ «Сведбанк», як стягував, зобовязаною стороною є не ОСОБА_1, як позичальник, а ОСОБА_1, як боржник. В подальшому, правове регулювання відносин щодо стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі ухваленого з цього приводу судового рішення, здійснюється вже не за допомогою норм ЦК України, а в порядку визначеному ЗУ «Про виконавче провадження» та ЦПК України. Разом з тим, щодо грошової вимоги (стягнення заборгованості) за кредитним договором №0101/1107/71-078 від 01.11.2007р., що був укладений між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1М, є таким, що набрало законної сили рішення Замостянського районного суду м. Вінниця від 16.06.2010р. про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором в розмірі 604 977,20грн. З огляду на вище викладене, вважає, що ПАТ «Сведбанк» на підставі договору факторингу від 28.11.2012р. відступило ТОВ «ФК «Вектор Плюс» недійсне право грошової вимоги. У звязку з цим вбачається, що відсутня основна умова договору факторингу, а саме його предмет, яким є право вимоги за кредитним договором, а тому договір факторингу в частині відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 0101/1107/71-078 від 01.11.2007р. має бути визнаний судом недійсним та що є похідним для визнання недійсним договору відступлення прав за іпотечним договором. Враховуючи недійсність договору факторингу та договору відступлення прав за іпотечним договором вбачається, що набуття права власності на квартиру ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відбулося без достатньої правової підстави, саме тому таке майно (квартира) має бути повернуте позивачу. Просить визнати недійсним договір факторингу від 28.11.2012р. укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» в частині передачі права вимоги за кредитним договором №0101/1107/71-078 від 01.11.2007р., що був укладений між АКБ «ТАС Комерцбанк» та ОСОБА_1 Визнати недійсним договір відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012р., укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс», в частині передачі прав за іпотечним договором №0101/1107/71-078-Z-01 від 01.11.2007р., що був укладений між АКБ «ТАС Комерцбанк» та ОСОБА_1, в забезпечення виконання кредитного договору №0101/1107/71-078 від 01.11.2007р. Зобовязати ТОВ «ФК «Вектор Плюс» повернути ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_2, яка була набута у власність товариством без достатніх правових підстав.

Ухвалою суду від 10.10.2017року до участі в справі залучено третю особу без самостійних вимог щодо предмета спору Службу у справах дітей Вінницької міської ради.

27.10.2017р. позивач надала суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, шляхом викладення пункту третього заявлених вимог в такій редакції: Відновити становище, яке існувало до укладення недійсних договорів, шляхом скасування запису №9408269 про право власності ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на квартиру за адресою АДРЕСА_3, внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 17.04.2015р.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали за обставин викладених в позові, просили позов задовольнити.

Представник відповідача ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала щодо задоволення позову.

Представник відповідача ПАТ «Омега Банк» в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність, при винесені рішення просить врахувати інтереси дітей.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 01.11.2007р. між ОСОБА_1 АКБ «ТАС Комерцбанк» укладено договір про надання споживчого кредиту №0101/1107/71-078 (а.с.41-48).

Відповідно до п. 1.1 договору ОСОБА_1 було надано грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 56 700 доларів США на строк з 01.11.2007р. до 20.11.2037р.

З метою забезпечення виконання умов договору 01.11.2007р. між ОСОБА_1 та банком було укладено іпотечний договір №0101/1107/71-078-Z-01 від 01.11.2007р. предметом якого є 2-х кімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.56-57).

01.11.2007р. між АКБ «ТАС - Комерцбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки від 01.11.2007р., відповідно до якого ОСОБА_4 взяв на себе зобовязання перед банком відповідати за виконання зобовязань щодо повернення позивачкою отриманих від банку коштів (а.с.58-59).

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниця від 16.06.2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 604 977,20грн. в тому числі шляхом звернення стягнення на двокімнатну квартиру за адресою: м. Вінниця, вул. А.Янгеля, 71/141, шляхом реалізації її на прилюдних торгах в рамках виконавчого провадження.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого являється ПАТ «Омега Банк», та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу № 15, відповідно до якого банку відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації (оригіналів кредитних договорів, додаткових угод до них, оригіналів договорів забезпечення; інших документів, які знаходяться у кредитній справі, за умови їх наявності), а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набуває право вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку за плату грошові кошти у розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу (а.с.152-158).

Згідно витягу з реєстру заборгованостей боржників від 28 листопада 2012 року за вказаним договором факторингу ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відступлено право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 0101/1107/71-078 від 01.11.2007року, зокрема право вимоги сплати заборгованості по основній сумі кредиту, по процентам, пені в загальному розмірі 121893,80 дол. США (а.с.159).

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого являється ПАТ «Омега Банк», та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено також договір про відступлення прав за іпотечними договорами, за яким відступлено право вимоги за іпотечним договором від 28.11.2012 року, іпотекодавцем за яким є ОСОБА_1 (а.с.162).

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт.

Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності.

Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу.

Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред'явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним.

Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов'язку перед клієнтом.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Крім того, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) (ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 5 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог ЦК України та цього Закону.

Як встановлено в судовому засіданні про що не заперечували учасники судового процесу, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» є фінансовою установою, яка зареєстрована відповідно до розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та якій видано відповідне свідоцтво 16.11.2012р.

Позивач та її представник в судовому засіданні та в позовній заяві вказують на те, що договір факторингу може бути укладене ний лише щодо боргів субєктів господарювання, а не щодо боргів фізичних осіб. Однак вказане спростовується наступним.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положеннями ч. 4 ст. 8 ЦПК України у разі невідповідності нормативно-правового акта закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує акт законодавства, який має вишу юридичну силу.

Цивільним кодексом України чи ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не встановлено жодних обмежень стосовно складу осіб, щодо яких може здійснюватися відступлення права вимоги. Тобто, законодавець не виключає фізичних осіб з кола осіб, що беруть участь у фінансовій операції факторингу.

Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009року № 231 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки воно було скасовано розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 1926 від 13.08.2015р.

Отже, набуття ТОВ «ФК «Вектор Плюс» права вимоги до боржника - фізичної особи є правомірним.

Крім того, позивач та її представник в позовній заяві посилається на відсутність предмету договору факторингу на момент укладення правочину, оскільки чинним законодавством України не передбачена можливість відступлення виконання судового рішення іншій особі, крім заміни сторони за рішенням суду. Тому в подальшому правове регулювання відносин щодо стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі ухваленого з цього приводу судового рішення повинно здійснюватися вже не за допомогою норм ЦК України, а в порядку визначеному ЗУ «Про виконавче провадження» та ЦПК України. Однак, дане спростовується наступним.

Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (ч.1 ст. 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язані здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Особливості укладення договору факторингу регулюється Главою 73 ЦК України.

У відповідності з нормою ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За загальним правилом, встановленим ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вказано в ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог ст. 24 ЗУ «Про іпотеку» від 05.06.2003р. № 898- IV відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, при укладенні спірних договорів ПАТ «Сведбанк» було відступлено ТОВ « ФК «Вектор Плюс» право вимоги за договорами, а не стягнення суми за рішенням суду.

Крім того, суття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести порушення його прав та інтересів, укладенням цього договору та правову підставу недійсності правочину.

Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Статтею 6 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який передбачає право суб'єкта цивільного права на укладення й інших договорів, прямо не передбачених актами цивільного законодавства, але відповідають загальним засадам цивільного законодавства. Сторони договору мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Виходячи з викладеного, договір факторингу від 28.11.2012р. та договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 28.11.2012р., які були укладені між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» були спрямовані на набуття сторонами цивільних прав і обов'язків. Зміст цих правочинів не суперечить актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, при укладанні правочинів волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочини було вчинено у формі, встановленій законом, вони були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження посилання позивача та його представника на порушення відповідачами вимог чинного законодавства при укладенні договору факторингу та договору відступлення права вимоги, а відтак відсутні підстави для визнання вказаних договорів недійсними та відсутні правові підстави для задоволення вимоги щодо скасування реєстрації права.

Згідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 203, 215, 513, 514, 516, 626, 627, 638, 1077, 1078, 1079, 1081, 1082 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», публічного акціонерного товариства «Омега Банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визнання договорів частково недійсними та скасування реєстрації права власності відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: