Справа № 372/24/17 Головуючий у І інстанції Потабенко Л. В.
Провадження № 22-ц/780/4258/17 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 1 06.11.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

06 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого - Мережко М.В.

Суддів - Суханової Є.М., Сушко Л.П.

Секретар - Шуляк Д.О.

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 , ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу , визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частину майна .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів ,-

В с т а н о в и л а :

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_1.

У даній квартирі вона проживала спільно зі своїм цивільним чоловіком ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на все належне йому майно, в тому числі на дану квартиру.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_5 є його доньки, відповідачки по справі, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 придбано спільно позивачем та померлим ОСОБА_5, за спільні кошти. Позивач та ОСОБА_5 почали спільно проживати, вести спільний бюджет, господарство з грудня 1992 року. Дану квартиру було виділено ОСОБА_5 як члену ЖБК «Енергія», в якій вони почали проживати з 1995 року після сплати всіх пайових внесків та завершення ремонту. Пайові внески вносились в період спільного проживання позивача з ОСОБА_5 за спільні кошти. Починаючи з 1995 року ,позивач спільно з ОСОБА_5 ,проживали у даній квартирі однією сім'єю, користувались даним житлом, здійснювали господарчий догляд та ремонтні роботи, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Проте, за життя померлого ОСОБА_5 позивачем та ним не було отримано правовстановлюючі документи, що посвідчують право власності на спірну квартиру. Крім того, позивачем та ОСОБА_5, 10 грудня 2015 року було розміщено спільні кошти в ПАТ КБ «Приватбанк» на депозитний вклад на ім'я ОСОБА_5 в сумі 15 001,94 грн.. В зв»язку з невизнанням відповідачами права ОСОБА_2 на спірну квартиру та на банківський вклад, позивач змушена звернутись до суду з даним позовом.

З урахуванням подальшого збільшення позовних вимог, позивач просила встановити факт, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з грудня 1992 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_5, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину вказаної квартири, визнати банківський вклад, розміщений ОСОБА_5 в ПАТ КБ «ПриватБанк» на суму 15 001, 94 грн спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_2 та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину вказаного банківського вкладу.

Відповідачі заперечували факт спільного проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_5, однією сім»єю без реєстрації шлюбу. Вважають , що відсутні докази , що ОСОБА_2 разом з ОСОБА_5 здійснили повну оплату пайових внесків за спірну квартиру, та що ОСОБА_2 стала її фактичним власником. Заперечували також і факт розміщення спільних коштів на депозитний вклад на ім»я ОСОБА_5. На думку представника відповідачів, Кодекс про Шлюб та сім»ю, який діяв до 2004 року, не передбачав режиму спільної сумісної власності на майно осіб, які не перебували у зареєстрованому шлюбі, такі ж положення викладені і у Законі України «Про власність», в редакції, яка діяла на той час, коли були повністю сплачені пайові внески за квартиру ОСОБА_5 тобто станом на 1994 рік.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 06 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимого задовольнити в повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в мотивувальній частині відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи просять рішення змінити, виключивши з мотивувальної частини твердження: «Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 почали спільно проживати, вести спільний бюджет, господарство з кінця грудня 1992 року по вересень 2016 рік, без реєстрації шлюбу.» та «Факт проживання в квартирі АДРЕСА_1, позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_5, з 1995 року по 2016 рік підтверджується показами свідків та довідками ЖБК «Енергія» б/н від 13.11.2008 року, № 147 від 25.10.2016 року», резолютивну частину рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню , апеляційна скарга ОСОБА_3 , ОСОБА_4 підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як видно із матеріалів справи , ордер на квартиру за адресою ; АДРЕСА_1 ОСОБА_5 отримав у жовтні 1993 року ( т.1 а.с. 25).

Згідно довідки ЖБК «Енергія» ОСОБА_5 вступив до ЖБК «Енергія» у 1990 році та у 1994 році повністю сплатив пайові внески за квартиру АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 26).

ОСОБА_5 10 грудня 2015 року у ПАТ КБ «ПриватБанк» вклав кошти в розмірі 15001, 94 грн для розміщення на депозитному вкладі.( т.1 а.с. 84)

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ( т.1 а.с.67)

Відповідач ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - доньки померлого ( т. 1 а.с. 71-72, 88-89 ) ОСОБА_5,

Відповідач ОСОБА_3 22 жовтня 2016 року звернулася до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В. із заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5.( т.1а.с. 65-84)

Відповідач ОСОБА_4 03 листопада 2016 року звернулася до Генерального консульства України в Торонто (Канада) з заявою про прийняття спадщини після померлого батька ( т.1 а.с. 85-90,

ОСОБА_2 звернулась 20 лютого 2017 року до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В. з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5.( т.1 а.с.91-93) .

ОСОБА_2 зареєстрована за адресою ; АДРЕСА_1 з 27 лютого 2007 року ( т.1 а.с.11) .

ОСОБА_2 розірвала шлюб із ОСОБА_7 09 вересня 1992 року , отримала свідоцтво про розірвання шлюбу 28 березня 1995 року ( т.1 а.с. 14) .

ОСОБА_5 розірвав шлюб із ОСОБА_8 09 грудня 1992 року (т. 1 а.с. 11) Відповідно до ст. 44 КпШС України ( в редакції яка діяла до 01 січня 2004 року )шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

За змістом вказаних положень , ОСОБА_2 фактично припинила шлюбні стосунки із своїм чоловіком 28 березня 1995 року , тобто вже після виплати ОСОБА_5 пайових внесків члена ЖБК « Енергія» , і будь-яких доказів, відповідно до діючого на той законодавства , існування договорів про спільну участь у будівництві ЖБК позивач ні суду першої інстанції, на суду апеляційної інстанції не надала .

Відпговідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березхня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлення судом факту перебування у фактичних шлюбних відносинах на підставі п.5 ст. 273 ЦПК може мати місце, якщо такі відносини виникли до 8 липня 1944 року і тривали до смерті (пропажі без вісті на фронті) одного з подружжя, внаслідок чого шлюб не може бути зареєстровано в органах реєстрації актів громадського стану. В інших випадках заяви про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах судовому розгляду не підлягають.

Відповідно до ст. 17 Закону України « Про власність» ( в редакції від 07 лютого 1991 року,що діяла на момент виникнення правовідносин) майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Відповідно до п.п. 3 , 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року « Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вирішуючи спори про право приватної власності на майно, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 13 Закону "Про власність" об'єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення, набуті з передбачених законом підстав.

5. Розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону "Про власність", ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України; майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст. 17, ст. 18, п.2 ст. 17 Закону "Про власність"); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Відповідно до п.п. 6-1, 5-1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 18 вересня 1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» відповідно до п.1 ст.17 Закону "Про власність" при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім'ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім'ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих йому для внесення паю

5-1. Судам слід мати на увазі, що згідно із ст.15 Закону України "Про власність" член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Виходячи з цього, особа, якій відчужена членом ЖБК квартира, має переважне право на вступ до цього кооперативу.

Відповідно до частин 2, 3, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 21 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Кодексом про шлюб та сім'ю України (в редакції 1969 року), який був чинний до 01 січня .2004 року, такі правовідносини як проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу передбачені не були.

З огляду на зазначені вище правові норми, суд першої інстанції зробив вірний висновок ,що відсутні правові підстави для встановлення факту проживання однією сім'єю без укладення шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_5, а відтак посилання в рішенні,що « Судом встановлено ,що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 почали спільно проживати , вести спільний бюджет, господарство з кінця грудня 1992 року по вересень 2016 року , без реєстрації шлюбу» підлягає виключенню із мотивувальної частини рішення .

З врахуванням ст. ст. 12, 22, 28, 29 КпШС України, перехідними положеннями СК України, Законом України «Про власність», суд прийшов до вірного висновку про безпідставність тверджень позивача, оскільки діючим на той час законодавством про шлюб та сім»ю не було передбачено режиму спільної власності чоловіка та жінки, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі. Доказів участі у створенні нерухомого майна ,квартири у ЖБК « Енергія» позивачем не надано, тому висновок суду першої інстанції про безпідставність вимог є обґрунтованим .

Щодо заявлених позивачем інших позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю майна та визнання за позивачем права власності на частину майна, суд першої інстанції вірно виходив із того , що вони є похідними від позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю без укладення шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ,а відтак задоволенню не підлягають.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України ,колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, суд дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову , підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-315,317,319 ЦПК України , колегія суддів ,-

В и р і ш и л а ;

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Виключити з мотивувальної частини рішення фразу ; « Судом встановлено ,що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 почали спільно проживати , вести спільний бюджет, господарство з кінця грудня 1992 року по вересень 2016 року , без реєстрації шлюбу» .

В іншій частині рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 липня 2017 року залишити без змін .

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий М.В. Мережко

Судді Є.М. Суханова

Л.П. Сушко