Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1705/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Єгорова С. М.
УХВАЛА

Іменем України

05.10.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Єгорової С.М.

суддів: Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.

із секретарем Савченко Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07 липня 2017 року за позовом Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3 про стягнення боргу за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення,-

УСТАНОВИЛА:

В листопаді 2015 року ОКВП«Дніпро-Кіровоград» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3, про стягнення боргу за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 3288,30 грн., 3% річних - 425,26 грн., індексу інфляції - 2131,69 грн., а всього 5 845,25 грн., та судових витрат в сумі 1218,00 грн.

В обґрунтування позову зазначало, що в період з 01.07.2008 року по 31.03.2012 року включно, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення надавались відповідачеві комунальним підприємством "Кіровоградське водопровідно-каналізаційне господарство Кіровоградської міської ради", з 01.04.2012 року правонаступником прав і обовязків якого є Обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград».

Відповідач була власником квартири № 6а по вулиці Вячеслава Чорновола, 43 в м. Кіровограді до 26.09.2013 року, шляхом відкриття особового рахунку № 145115 та видачі абонентської книжки ОСОБА_2 вступила у фактичні договірні відносини з підприємством і їй надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в період з 01 жовтня 2009 року по 30.09.2013 року, в зв1'язку з чим нараховано до сплати за надані послуги на загальну суму 4858,30 грн.

ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання по оплаті даних послуг належним чином не виконувала, в зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 01.11.2015 року складає 3288,30 грн. за період з 01.10.2009 року по 30.09.2013 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачем ставиться питання про скасування судового рішення з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права і ухвалення нового рішення про задоволення позову. Зазначено, що суд неповно зясував фактичні обставини справи та не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам. На його думку, суд дійшов хибного висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду з даними вимогами. Так, судом не було взято до уваги переривання строку позовної давності відповідно до вимог ст. 264 ЦК України. У зв'язку із здійсненням відповідачем часткових платежів у різний проміжок часу підтверджено факт визнання нею свого боргу та переривання строків позовної давності. Тобто, строк слід рахувати з дати здійснення останнього платежу, тому вважає, що звернувся до суду в межах позовної давності.

Відповідач та третя особа в судове засідання не зявились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України (а.с.157-158).

Частиною 2 статті 305 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_4, яка підтримала доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Судом встановлено, що обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград», відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України 21.07.2005 року № 630, Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги», починаючи з 01.04.2012 року надає споживачам послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

В період з 01.07.2008 року по 31.03.2012 року послуги з централізованого водопостачання та водовідведення надавались КП «Кіровоградське водопровідно-каналізаційне господарство Кіровоградської міської ради», з 01.04.2012 року правонаступником прав і обовязків його є обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград».

Власником квартири 6А будинку № 43 по вулиці Вячеслава Чорновола в м. Кіровограді з 08.11.2003 року до 26.09.2013 року була ОСОБА_2, з 26.09.2013 року власником стала ОСОБА_3, в даній квартирі не було зареєстрованих осіб з 08.11.2003 року по 20.01.2014 року, що підтверджується копією довідки від 20.01.2014 року №101 виданою КК Ленінського району №25 (а.с.10).

ОСОБА_3 набула право власності на вказану квартиру на підставі договору дарування від 26.09.2013 року (а.с.8-9).

Відповідно до розрахунку заборгованості по оплаті за водовідведення та водопостачання борг на суму 3288,30 грн. за надані послуги ОСОБА_2 утворився за період з 01.09.2009 року по 25.09.2013 року (а.с.4).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 11, ст.ст. 27, 31 ЦПК України, позивач, який вважає, що його субєктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

Згідно ч. 1 ст. 10 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона зобов'язується надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а друга сторона зобов'язується оплатити зазначену послугу.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору.

Судом відмовлено у задоволені позову із врахуванням заяви представника відповідача щодо застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з вимогами статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до статті 22 Закону України від 10 січня 2002 року «Про питну воду та питне водопостачання» споживачі питної води зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Пунктом 3.7 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Мінжитлокомунгоспу від 27 червня 2008 року № 190, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2008 року за № 936/15627, встановлено, що розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюється усіма споживачам щомісячно відповідно до умов договору.

Таким чином, плата за житлово-комунальні послуги (у тому числі плата за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення) представляє собою періодичні платежі (щомісячні). Невиконання зобов'язань з оплати комунальних послуг не є «продовжуваним порушенням». До вимог про стягнення такої заборгованості застосовується загальний трирічний строк позовної давності. Початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання споживачем кожного із цих зобов'язань.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 червня 2015 року задоволено позов обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОКВП «Дніпро-Кіровоград» заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення в сумі 2995,23 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 369 грн. 53 коп., індекс інфляції за весь час прострочення в розмірі 820,72 грн., а також судовий збір в розмірі 243,60 грн. (а.с.36-38).

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 09 вересня 2015 року вказане рішення скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог (а.с.39-41). Відповідно до вказаного рішення апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 26 вересня 2013 року є власником 3/25 частин домоволодіння, що розташоване в місті Кіровограді по вулиці В.Чорновола, 43. ОКВП «Дніпро-Кіровоград» вказує, що борг відповідачки утворився за період з 01.10.2009 року по 31.12.2014 року, але доводи позивача є безпідставними, так як відповідачка з 01.10.2009 року по 26.09.2013 року не була власником домоволодіння по вулиці В.Чорновола, 43, не була зареєстрована за вказаною адресою та не перебувала з позивачем у договірних відносинах. Ставши власником домоволодіння ОСОБА_3 стала сплачувати послуги централізованого водопостачання та водовідведення і про наявність у неї заборгованості, після набуття права власності на частину домоволодіння, позивачем належними та допустимими доказами не доведено. ОСОБА_3 не є правонаступником попереднього власника, а тому не може нести перед позивачем боргові зобовязання попереднього власника. Крім того встановлено, що згідно довідки квартального комітету №25 Ленінського району м. Кіровограда від 20 січня 2014 року №101, власником домоволодіння по вулиці В.Чорновола, 43, з 08.11.2003 року до 26.09.2013 року була ОСОБА_2 Зареєстрованих осіб за вказаною адресою з 08.11.2003 року немає. З наявної у справі ксерокопії розрахункової книжки, виданої на імя ОСОБА_2 та квитанцій на оплату послуг водопостачання та водовідведення вбачається, що ОСОБА_3, після того як стала власником 3/25 часток домоволодіння, починаючи з січня 2014 року почала сплачувати послуги централізованого водопостачання та водовідведення за показниками визначеними їй ОКВП «Дніпро-Кіровоград», починаючи з показників лічильника - 405 м.куб.

Як убачається із наданого позивачем розрахунку у період з жовтня 2009 року по січень 2012 року нарахування за надані послуги проводилось по нормам користування з розрахунку на 2 осіб, а з 28 лютого 2012 року абонент повинен сплачувати за надані послуги відповідно до показань лічильника (а.с.4, 113).

Згідно наявної в матеріалах справи копії квитанції від 07.11.2013 року ОСОБА_2 здійснено оплату за надані послуги за останніми показниками лічильника 405 м.куб. по листопад 2013 року згідно встановленого тарифу за 58 куб.м в сумі 431 грн. (а.с.131).

Таким чином, заборгованість у ОСОБА_2 перед ОКВП «Дніпро-Кіровоград» за користування послугою, яка виникла за час з лютого 2012 року по листопад 2013 року - період обліку одержаних послуг з водопостачання і водовідведення за показаннями лічильника, відсутня.

Спірна заборгованість виникла до лютого 2012 року і на час звернення позивача з позовом, 18.11.2015 року, сплинула позовна давність, про застосування якої заявлено відповідачем, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 1 жовтня 2009 року року по 18 листопада 2012 року, інфляційних втрат, за пропуском строку позовної давності, а врешті борг - відсутній у зв'язку з періодичною оплатою послуг за показаннями лічильника в повному обсязі.

Судом першої інстанції, повно і всебічно зясовано обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, надані сторонами докази, які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи позивача про переривання строку позовної давності у звязку із визнанням ОСОБА_2 свого боргу та періодичні здійснення оплати за надані послуги є необґрунтованими та безпідставними. Дії відповідача по сплаті частини коштів від нарахованих сум свідчать про визнання нею лише певної частини боргу (періодичного платежу) за відповідний місяць (грудень 2009 року, березень 2010 року, лютий 2011 року, квітень 2011 року). Вищезазначені дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності за іншими періодичними платежами, де позовна давність обчислюється з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не дають підстав вважати, що судом було порушено норми процесуального і матеріального права.

На підставі ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: