З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"04" липня 2017 р. м. Жмеринка
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючої судді Сенько Л.Ю.,
при секретарі Буга Р.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жмеринці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення боргу,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь борг у сумі 4 162 070 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 04 березня 2009 року до нього звернувся ОСОБА_2 з проханням позичити йому гроші. Він надав відповідачу ОСОБА_2 у борг 157 000 доларів США та отримав від нього розписку про отримання цих коштів. Відповідач зобов'язався повернути вказаний борг до 30.05.2015 року, про що зазначив в розписці, але до вказаної дати останній борг не повернув. Пройшло вже майже два роки з того моменту, як закінчився строк повернення боргу. Щоразу при нагадуванні відповідачеві про його борг перед ним, відповідач не відмовлявся від боргу і обіцяв його повернути, проте жодних заходів щодо повернення боргу не вживав. Останнім часом для нього стало очевидним, що відповідач ОСОБА_2 його обманює і в добровільному порядку не збирається повертати борг. Борг відповідача перед ним складає 4 162 070 грн., що еквівалентно 157 000 доларам США.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Чаленко Н.В. не з'явилися, надали суду письмову заяву, у якій позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити та справу розглянути у їх відсутність. У разі неявки відповідача не заперечували проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідач ОСОБА_2, який належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, в судове засідання не з'явився. Заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав, причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповноважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити повністю враховуючи таке.
Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6 - 63 цс 13, від 02 липня 2014 року у справі №6-79 цс 14, яку згідно зі ст. 360-7 ЦПК України суди мають враховувати при застосування таких норм права.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Крім того, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
За положеннями ч.1ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Довести суду ці обставини належними доказами з дотриманням вимог цивільно-процесуального законодавства повинен позичальник.
Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи, зокрема, на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Кожна сторона, згідно ст.10 цього ж Кодексу, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обов'язок доказування передбачений також і ст.60 ЦПК України.
Встановлено, що 04.03.2009 року відповідач по справі ОСОБА_2 уклав договір позики з позивачем по справі ОСОБА_1, за яким відповідач отримав у позивача 157000 доларів США, які зобов'язався повернути до 30.05.2015 року, та даний борг не повернув.
Отримання позикодавцем - позивачем позичальнику - відповідачу грошової суми, а саме 157 000 тис. доларів США підтверджується оригіналом розписки (а.с.21), наданою суду позивачем, які підлягають стягненню з відповідача.
Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 10.05.2017 року офіційний курс гривні до іноземної валюти - долар США складає 1 долар США - 26,45 грн. (а.с.4)
Таким чином 157 000 доларів США, які позичив відповідач у позивача, еквівалентно 4 162 070 грн.
Жодних доказів неотримання коштів позичальником не надано.
Наявність у позивача оригіналу розписки свідчить про неповернення боргу відповідачем.
Із копії посвідчення серії НОМЕР_2 виданого 25.05.1997 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи (а.с.8).
Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.
Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Враховуючи зазначене, судові витрати слід стягнути з відповідача на користь держави.
Керуючись статтями 10, 11,15, 30, 60, 61, 88, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 202,207,610,625, 1046,1047,1048,1049,1051 ЦК України, суд
Позов задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1), мешканця АДРЕСА_2, суму боргу за договором позики від 04.03.2009 року в розмірі 4 162 070 (чотири мільйона сто шістдесят дві тисячі сімдесят) грн. 00 коп., а також стягнути на користь держави суму судового збору в розмірі 8000 (вісім тисяч) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня отримання копії рішення.

Суддя