АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2939/17 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 643/1815/16-ц ОСОБА_1
Категорія: договірні Доповідач - Швецова Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: Швецової Л.А.,

Суддів: Котелевець А.В., Яцини В.Б.

За участі секретаря: Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2016 року

у справі за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги за централізованого водопостачання та водовідведення, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року КП «Харківводоканал» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги за централізованого водопостачання та водовідведення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми у розмірі 12862,84 коп.

В обґрунтування позову КП «Харківводоканал» зазначив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані та мешкають за адресою: АДРЕСА_1 і є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення і на імя ОСОБА_2 відкритий абонентський особовий рахунок № 223535. Відповідачі не сплачували в повному обсязі за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що призвело до утворення заборгованості: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.07.2008 р. по 31.12.2015 р. у розмірі 6414,55 грн.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.06.2000 р. по 31.12.2015 р. у розмірі 3930,06 грн., суму індексу інфляції у розмірі 2283,17 грн., три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 235,06 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2016 року позов КП «Харківводоканал» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 5977 гривень 22 копійок, а саме: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.02.2013 року по 31.01.2016 року у розмірі 3631 гривень 45 копійок; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.02.2013 року по 31.01.2016 року в сумі 2345 гривень 77 коп.; індекс інфляції 2282 гривні 92 коп.; 3% річних від простроченої суми 234 гривні 78 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь КП «Харківводоканал» судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 звернулась на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, апелянт зазначила, що судом першої інстанції не повно зясовані обставини справи, не перевірено дійсну суму заборгованості відповідачів за надані послуги, крім того, суд не навів доводів на обгрунтування можливості стягнення 3% та індексу інфляції, також вважала, що не правильно стягнутий з ОСОБА_3 судовий збір.

В судове засідання суду апеляційної інстанції відповідачі не зявилися, причину неявки суду не повідомили.

Судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України.

Вислухав доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення зміні з наступних підстав.

Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі отримують надані послуги, однак оплату не проводять і тому судом першої інстанції було стягнуто суму заборгованості в межах строку позовної давності та оплату судового збору покладено на ОСОБА_3

Однак погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи та судом не правильно застосовані норми матеріального права і тому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне на підставі п.п. 3 і 4 ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції змінити із наступних підстав.

Частина 2 ст. 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Як вбачається з преамбули Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає лише основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки.

Комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством (абз. 11 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».)

Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Субєктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

З огляду на те, що в процесі прийняття спеціального Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зміни до ЦК України Верховною Радою України не розглядалися та не приймалися, стосовно спірних правовідносин норми спеціального Закону не можуть конкурувати з нормами основного акта цивільного законодавства.

Разом з тим, відповідно до загальних умов виконання зобовязання встановлених статтею 526 ЦК України, зобовязання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобовязань.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Такі строки встановлені п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мешкають та зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно розрахунку заборгованості, через несплату наданих послуг, за відповідачами виникла заборгованість: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.07.2008 р. по 31.12.2015р. у розмірі 6414,55 грн.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.06.2000р. по 31.12.2015р. у розмірі 3930,06 грн., суму індексу інфляції у розмірі 2283,17 грн., три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 235,06 грн.

Належних та допустимих доказів, на підтвердження того, що відповідачі в зазначеній квартирі не мешкають та послугами КП «Харківводоканал» не користуються, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не надано. Тому, немає підстав вважати, що відповідачі не користуються послугами КП «Харківводоканал» з централізованого водопостачання та водовідведення. Крім того, відповідачі не вказали хто як не позивач надає їм такі послуги, оскільки квартира не приватизована, будинок належить територіальній громаді міста Харкова та обладнаний всіма зручностями (водопровід, каналізація, центральне опалення та інше).

Відповідно до п. 1. ч. 3. ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно п.3 ч.2 ст.21 цього Закону, виконавець зобовязаний підготувати та укласти із споживачем договір про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Законодавством передбачений двосторонній обовязок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у звязку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі

Згідно положень ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки ті в порядку, що встановлені договором

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», споживачі питної води зобовязані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Позивач в м. Харкові надає послуги централізованого водопостачання та водовідведення, згідно Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-ІУ від 24.06.2004 року, "Правил надання населенню послуг з водо-теплопостачання та водовідведення", затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.1997 року № 1497 та "Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, що регулюють відносини між виконавцем послуг та споживачами, які отримують ці послуги.

Відповідно до п.1.10 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, які затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 65 від 1 липня 1994 року, тарифи на користування водою від комунальних водопроводів та приймання стічних вод до комунальної каналізації визначаються згідно з чинним законодавством України без будь-яких додаткових узгоджень з абонентами розмірів цих тарифів та термінів їх введення.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку, позивач свої зобов'язання перед відповідачами виконав, а відповідачі плату за надані послуги у встановленому порядку не вносять. Посилання відповідачки на те, що у суду не має юридичних підстав для стягнення з неї заборгованості, оскільки позивач не уклав з ними договір, є безпідставними.

Окрім цього, на офіційній сторонці КП «Харківводоканал» в розділі «Публічна інформація» розміщено адаптований до копіювання публічний договір про надання населенню послуг водовідведення, у зв'язку з чим абоненти мають за бажанням заповнити та підписати вказаний договір безпосередньо звернувшись до КП «Харківводоканал». В направлених квитанціях про сплату послуг абонентам пропонується укладення письмового договору, з зазначенням в разі виявлення бажання абонентам можливість звернутися за вказаною адресою місцезнаходження підприємства позивача, контактні телефони за можливо зателефонувати, а також перелік необхідних документів.

Разом з тим, відсутність письмового договору не спростовує виникнення між сторонами вказаних правовідносин, оскільки сторони певний час виконують конклюдентні дії, зокрема надання позивачем КП «Харківводоканал» послуг з централізованого водопостачання та водовідведення та прийняття, користування боржниками вказаними послугами, часткове здійснення їх оплати.

Таким чином, відсутність договору на послуги питного водопостачання не звільняє відповідачів від обов'язку сплати за надані послуги, оскільки відповідачі не заперечують, що постійно користуються послугами питного водопостачання.

Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті ті 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів.

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі виконання грошового зобовязання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Крім того, застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин узгоджується з нормами п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України, щодо видачі наказу про стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих на суму боргу.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2023цс15.

Посилання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на відсутність письмового договору з позивачем не є підставою для звільнення від оплати цих послуг, оскільки такий обов`язок виник у нього відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, якою встановлено, що цивільні права і обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.1, 2, 3 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачі зверталися до позивача із заявою щодо неналежного виконання даних послуг, що б свідчило про істотне порушення позивачем умов договору про надання послуг.

Згідно ч. 2, 3 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обовязкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині стягнення з відповідачів судового збору, судова колегія приходить до висновку, що вказані доводи обґрунтовані і рішення в цій частині підлягає зміні.

Відповідно до 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У п. 35 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» передбачено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є інвалідом другої групи і на підставі Закону України « Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. Оскільки сплачений позивачем при подачі позову судовий збір підлягає стягненню з відповідачів не солідарно, а пропорційно, тому з ОСОБА_3 підлягає стягненню сума сплаченого судового збору 689 грн. В іншій частині сплату судового збору компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів.

За таких обставин, колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2016 року в частині стягнення судових витрат зміні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2016 року змінити, скасувавши в частині стягнення судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь КП «Харківводоканал» судовий збір у розмірі 689,00 грн.

Судовий збір у сумі 689 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: