Справа № 125/1873/16-ц Провадження № 22-ц/772/2439/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 39 Доповідач Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука В.В.

суддів: Медвецького С.К., Копаничук С.Г.,

за участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 14.08.2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заяви недійсною, визнання недійсним частково свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року позивач звернулась в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що 07.10.2008 року помер її батько ОСОБА_4, після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: житловий будинок №12 по провулку Шевченка в м. Бар Вінницької області. Спадкоємцями майна після його смерті були: дружина ОСОБА_5, син ОСОБА_3 та вона. 30.05.2013 року померла її мати ОСОБА_5 і вона є спадкоємцем першої черги і прийняла спадщину після смерті батьків, так як спільно проживала з ними на день їх смерті у належному їм будинку. При підготовці документів для оформлення спадщини виявилось, що 08.04.2009 року відповідач отримав у Барській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстром №1-1592 і став єдиним власником житлового будинку №12 по провулку Шевченка в м. Бар. В позові зазначено, що 08.04.2009 року відповідач запросив її та ОСОБА_5 до державного нотаріуса Барської державної нотаріальної контори, де їй дали підписати документи, не пояснивши їх зміст, до того ж при спілкуванні з нотаріусом не було запрошено сурдоперекладача, при тому що вона є інвалідом 3 групи з дитинства, має діагноз: глухонімота на обидва вуха, нейросенсорне враження слуху, гіпертонічна хвороба 1 ступеня. Крім того, державний нотаріус не мав права видавати відповідачу свідоцтво про право на спадщину за законом на все спадкове майна після смерті ОСОБА_4, оскільки за життя ОСОБА_5 своєї частки у спільному сумісному майні подружжя не виділяла. Позивач вказала, що про отримання відповідачем свідоцтва про право на спадщину за законом вона дізналась 30.08.2016 року в день отримання довідки в КП «Барське районне бюро технічної інвентаризації» та вважаючи дії нотаріуса незаконними просила: встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що вона на день смерті батька ОСОБА_4, постійно проживала разом з ним по провулку Шевченка, 12 в м. Бар; встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що вона на день смерті матері ОСОБА_5, яка померла 30.05.2013 року, постійно проживала разом з нею по провулку Шевченка, 12 в м. Бар; визнати недійсною її заяву, подану державному нотаріусу Барської державної нотаріальної контори 08.10.2009 року по спадковій справі, заведеній після смерті батька ОСОБА_4; визнати недійсною заяву, подану ОСОБА_5 08.10.2009 року Барській державній конторі по спадковій справі, заведеній після смерті ОСОБА_4, який помер 07.10.2008 року; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Барською державною нотаріальною конторою 08.10.2009 року за реєстром №1-1592 ОСОБА_3 в частині 16,6 % та 66,6 %, визнавши за нею, ОСОБА_2: а) право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті батька ОСОБА_4, який помер 07.10.2008 року, що складається з 16,6 % житлового будинку «А» № 12 по провулку Шевченка в місті Бар; б) право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті матері ОСОБА_6, яка померла 30.05.2013 року, що складається з 66,6 % житлового будинку № 12 по провулку Шевченка в місті Бар; стягнути витрати по справі.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 14.08.2017 року в задоволенні позову відмовлено за спливом строку позовної давності.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала з посиланням на викладені в ній обставини.

ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вказавши на її безпідставність та законність і обґрунтованість рішення суду.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, при цьому застосував положення ст. 267 ЦК України.

Однак погодитись з таким висновком районного суду не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права, тому суд апеляційної інстанції на підставі п. п. 3, 4 ч. 1 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове рішення з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 07.10.2008 року помер ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-АМ №121642, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Барського районного управління юстиції Вінницької області і після смерті останнього відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку №12 по провулку Шевченка в м. Бар, належного померлому на праві власності.

З матеріалів справи видно, що 08.04.2009 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно померлого 07.10.2008 року ОСОБА_4, що складається з цілого житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, за знаходиться в м. Бар Вінницької області по провулку Шевченка (вул. Заводська) під номером 12 (23 «а»).

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 1 ст. 1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкодавцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо.

З матеріалів спадкової справи №193/2009 до майна померлого 07.10.2008 року ОСОБА_4 видно, що 17.03.2009 року до Барської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_3, в якій повідомив, що приймає спадщину після смерті ОСОБА_4 та вказав всіх інших наявних спадкоємців, а саме: дружину покійного ОСОБА_5 та дочку покійного ОСОБА_2.

Крім того, 17.03.2009 року до Барської державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_5 із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_4 на користь сина ОСОБА_3 та вказала, що на одержання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя вона не претендує, так як майно померлого є його особистою власністю.

Також, 17.03.2008 року до Барської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 подала власноручно написану заяву про відмову від прийняття спадщини, в якій вказала, що усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини які мають істотне значення для неї, без застосування фізичного чи психічного тиску з боку інших осіб, вона відмовляється від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 на користь брата ОСОБА_3.

Колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції вірно встановив, що ОСОБА_2 скористалась своїм правом, передбаченим ст. 1273 ЦК України, та відмовилась від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4, про що подала держаному нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини, яка посвідчена останнім 17.03.2009 року.

Позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту визнання недійсною поданої нею заяви про відмову від прийнятті спадщини, оскільки вказана заява була написана нею власноручно, при цьому посилання останньої щодо порушення нотаріусом ч. 4 п. 16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 01.03.2004 року №20/5, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки даною Інструкцією, в редакції чинній на момент підписання ОСОБА_2 заяви, передбачено, що якщо глуха, німа або глухоніма фізична особа, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії, письменна, вона сама прочитує документ і підписує його. Якщо така особа неписьменна, то при вчиненні нотаріальної дії обов'язково повинна бути присутня письменна особа, яка може порозумітися з глухою, німою або глухонімою особою і посвідчити своїм підписом, що зміст правочину, заяви чи іншого документа відповідає волі учасника нотаріальної дії.

Також, позивачем не надано належних і допустимих доказів які б свідчили про наявність підстав для визнання недійсною поданої ОСОБА_5 заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З матеріалів справи видно, що 30.15.2013 року померла ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-АМ №262433, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Барського районного управління юстиції у Вінницькій області 31.05.2013 року, однак ОСОБА_2 після смерті матері ОСОБА_5, заяву про прийняття спадщини не подавала.

Щодо заявлених позивачем вимог про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що вона на день смерті батьків, постійно проживала разом з ними по провулку Шевченка, 12 в м. Бар, то дані вимоги є безпідставними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що починаючи з 17.01.1980 року постійним місцем реєстрації ОСОБА_2 є вул. Заводська, 47 в м. Бар і при подачі заяви в державну нотаріальну контору ОСОБА_2 було особисто вказано адресу свого проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 в Бар, а тому остання не може вважатись такою, що постійно проживала із спадкодавцем, при цьому довідки (а.с. 19,20), видані виконавчим комітетом Барської міської ради, суд до уваги не приймає, оскільки вказані довідки видані лише 02.09.2016 року, не містять походження викладеної в них інформації і тому не можуть вважатись беззаперечним доказом місця проживання позивача, а також не заслуговує на увагу і акт обстеження матеріально-побутових умов (а.с.23), який складений 02.09.2016 року і може свідчити лише про обставини, які існують на момент обстеження.

Таким чином, судова колегія вважає, що вимоги ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання недійсними заяв про відмову від прийняття спадщини є недоведеними і задоволенню не підлягають, а також не підлягають задоволенню і похідні від них вимоги про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно.

Щодо висновку суду першої інстанції про наявність підстав для відмови в задоволенні позову за спливом строку позовної давності, то даний висновок є неправильним, оскільки позовна давність може бути застосована лише у випадку встановлення порушення субєктивного права позивача, однак в рішенні суду першої інстанції дана обставина взагалі не знайшла свого відображення.

На підставі наведеного, судова колегія приходить до висновку, що рішеннясуду першої інстанції, яке не ґрунтується на вимогах закону, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з інших підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 14.08.2017 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заяви недійсною, визнання недійсним частково свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_7

Судді: /підпис/ ОСОБА_8

/підпис/ ОСОБА_9

Згідно з оригіналом: