У х в а л а

іменем україни

21 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Кузнєцова В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Старобільської міської ради Луганської області, відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Старобільського районного управління юстиції Луганської області про визнання права власності на самочинно збудований нежитловий будинок за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Луганської області від 8 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначала, що у березні 1998 року вона придбала на підставі договору купівлі-продажу 35/100 нежитлової споруди з надвірними господарськими будівлями і спорудами на АДРЕСА_1. Ця будівля придбана нею з метою улаштування магазину для здійснення підприємницької діяльності. Для проведення реконструкції нежитлової споруди нею було отримано дозвіл виконавчого комітету Старобільської міської ради і ліцензованим розробником - науково-виробничою фірмою «НТІ» - розроблений робочий проект № 77-С-01 реконструкції приміщення під магазин з прибудовою. Даний проект відповідав всім вимогам чинних будівельних норм і стандартів України, про що свідчить позитивний висновок комплексної державної експертизи № 13-00444009 від 14 жовтня 2009 року філії ДП «Укрдержбудекспертиза» у Луганській області. Під час будівництва інспекцією державного архітектурно будівельного контролю у Луганській області були виявлені порушення та притягнуто її до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Зазначала, що відповідно до технічного паспорту на нежитловий будинок, який складено Старобільським районним бюро технічної інвентаризації від 19 грудня 2013 року, нежитловий будинок складається з підвалу, першого, другого та третього поверху загальною площею 303,8 кв.м, реконструкція якого завершена в 2013 році. Даний нежитловий будинок знаходиться на земельній ділянці за кадастровим номером НОМЕР_1, яка є її власністю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку. Оскільки вона не може зареєструвати право власності на даний нежитловий будинок, тривалий час не мала можливості отримати дозвіл на початок будівництва через судове провадження за позовом власника іншої частини будинку, просила на підставі ч. 5 ст. 376 ЦК України визнати за нею право власності на нежитловий будинок АДРЕСА_1, який самочинно збудований на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 18 серпня 2015 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на самочинно збудований нежитловий будинок, розташований на АДРЕСА_1, який складається з: будівлі СТБ літ. А-1; котельні літ. а; магазину літ. А-3; прибудови літ. а1-3, а3-3; підвалу літ. п/д.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 8 лютого 2016 року, ухваленим за наслідками розгляду апеляційної скарги прокурора Старобільського району Луганської області в інтересах держави в особі департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Луганській області та Старобільської міської ради Луганської області, рішення Старобільського районного суду Луганської області від 18 серпня 2015 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 5 березня 1998 року придбала 35/100 частини спорудиз надвірними господарчими будівлями та спорудами, що розташована на АДРЕСА_1.

Відповідно до державного акта на право приватної власності на земельну ділянку від 29 січня 2004 року позивач є власником земельної ділянки площею 0,0112 га, яка розташована за тією ж адресою.

Земельну ділянку позивачу надано для комерційного використання (обслуговування магазину).

Рішенням виконавчого комітету Старобільської міської ради Луганської обалсті від 30 березня 2004 року № 81 ОСОБА_1 надано дозвіл на реконструкцію побутового приміщення на АДРЕСА_1 під магазин для торгівлі промтоварами та будівництво прибудови до нього. Зазначеним рішенням виконавчого комітету зобов'язано ОСОБА_1 виконати проектно-кошторисну документацію на реконструкцію приміщення під магазин з прибудовою, до початку виконання будівельних робіт отримати дозвіл в органах архітектури.

Згідно припису Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Луганській області від 16 липня 2008 року ОСОБА_1 без надання дозволу на будівництво розпочала роботи по будуванню прибудови до магазину, виконала роботи по відриванню котловану, чим порушила ст. ст. 24, 29 Закону України «Про планування і забудову територій», у зв'язку з чим була притягнута до адміністративної відповідальності.

Вирішуючи справу на підставі ст. 376 ЦК України, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що позивач дозволу на виконання будівельних робіт не отримувала, до державних установ з питанням про прийняття в експлуатацію самочинної нерухомості та набуття права власності на неї не зверталася, тобто порушене питання не було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави для висновку про наявність спору про право; уповноважений орган державної влади, на який покладено функції щодо прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів та має повноваження надавати дозвіл на виконання будівельних робіт, залучений до участі у справі не був, а тому дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, рішення апеляційного суду Луганської області від 8 лютого 2016 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Луганської області від 8 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко
Судді: Є.П.Євграфова В.О.Кузнєцов