Справа № 369/5308/16-ц
Провадження № 2/369/256/17
РІШЕННЯ

Іменем України

22.09.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді Волчка А.Я.,

за участю секретаря Раситюк М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору: Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції, про зміну черговості одержання права на спадкування та визнання права власності на майно в порядку спадкування , -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору: Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції, про зміну черговості одержання права на спадкування та визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його двоюрідна бабуся - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с. Глядки Волочиського району Хмельницької області.

В день її смерті відкрилась спадщина, яка складається з однокімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач зазначив, що він мешкав із ОСОБА_4 у вищезазначеній квартирі з 25.08.2002 року до дня її смерті, що підтверджується актом депутата Боярської міської ради Тетянюк С.М. від 02.09.2015 року. За період сумісного проживання ними велось спільне господарство - купувались продукти харчування, ліки для бабусі, в квартирі проводився ремонт за їх спільні кошти (ремонтувались вікна, каналізаційні труби тощо).

04 вересня 2015 року ОСОБА_1 направив поштою до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_4 Києво-Святошинською районної державною нотаріальною конторою після померлої ОСОБА_4 було заведено спадкову справу № 456.

В грудні 2015 року Позивач дізнався, що після смерті спадкодавця спадкоємці другої черги в порядку представлення - племінники померлої подали заяву про прийняття спадщини після померлої.

ОСОБА_1 зазначив, що відповідно до ст. 1259 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) має право одержати право на спадкування разом із спадкоємцями другої черги, враховуючи, що він протягом майже 13-ти років опікувався бабусею та матеріально їй допомагав, включаючи спілкування, купівлю лікарських засобів, оплату послуг медичного характеру (враховуючи, що спадкодавець мала варикозну хворобу обох нижніх кінцівок, ішемічну хворобу серця, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічну хворобу II ступеню та інші, що підтверджується витягом з медичної картки № 3922 стаціонарного хворого, наданій Українським державним медико-соціальним центром ветеранів війни, період госпіталізації 08.07.2009 року - 31.07.2009 року), прибирання в квартирі, оскільки стан спадкодавця був такий, що потребував постійного стороннього догляду та допомоги.

Позивач просив суд змінити черговість одержання права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, включивши ОСОБА_1 до другої черги спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_4 та визнати за ним право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після ОСОБА_4.

01.12.2016 року ОСОБА_3 подав до канцелярії суду заперечення проти позову за вх. № 34527, відповідно до яких зазначив, що Позивач з 2014 року по момент смерті спадкодавця на проживав разом з нею, проживаючи разом зі своєю дружиною та дитиною у м. Києві.

Також, Відповідач зазначив, що ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 09.09.2009 року з метою отримання громадянства України тимчасово до 09.03.2010 року як піднаймач і знятий з реєстраційного обліку 24.02.2010 року, вибув до Черкаської області с. Христинівка, що підтверджується карточкою прописки (форма А) та поквартирною кварточкою (Форма Б). На думку Відповідача, цей факт свідчить, що спадкодавець не мала наміру реєструвати Позивача як члена сім'ї на постійне проживання, а надала йому тимчасовий притулок для користування своєю квартирою з метою задоволення його потреб, а саме: отримання громадянства, отримання освіти.

ОСОБА_3 вказав на відсутність документів, що підтверджують безпорадність стану спадкодавця, її потребу в сторонній допомозі та постійному догляді.

Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

16.05.2017 року Позивач до суду пояснення щодо заперечень Відповідача, наполягаючи в останніх щодо факту його спільного проживання разом із ОСОБА_4 з 2004 року до моменту її смерті та наявності правових підстав для задоволення позову.

22.08.2016 року в.о. завідувача Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Яхно М.Є. подав до суду клопотання за вх. № 23668 з проханням слухати справу без участі представника нотаріальної контори.

15.11.2016 року завідувач Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Панікар В.М. подав до суду клопотання за вх. № 32517 з проханням слухати справу без участі представника нотаріальної контори.

В судовому засіданні представник Позивача підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник Відповідача проти задоволення позову заперечувала.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені, причини неявки суду не повідомили.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, покази свідків, дослідивши матеріали цивільної справи приходить до висновку про відмову у задоволенні заявленого позову з наступних підстав.

Статтею 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Як встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с. Глядки Волочиського району Хмельницької області, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть.

В день її смерті відкрилась спадщина, яка складається з однокімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається із матеріалів спадкової справи № 456 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Згідно ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.1261-1265 ЦК.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 за життя заповіт не склала, тому право на спадкування отримали спадкоємці за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1262 ЦК України - у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно ст.1263 ЦК України - у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Згідно ст. 1264 ЦК України - у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ч.2 ст.1258 ЦК кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

За приписами ч.2 ст. 1259 ЦК фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7 безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Враховуючи вище зазначену норму матеріально права суд може змінити своїм рішенням черговість одержання права на спадкування за умови, що позивач протягом тривалого часу опікувалася спадкодавцем, матеріально його забезпечував, надавав іншу допомогу спадкодавцеві, внаслідок похилого віку, тяжкої хвороби чи безпорадного стану.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив та виклав у п. 5.2 Листа від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» те, що черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК України), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК України).

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем. Тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами), 2) матеріальне забезпечення спадкодавця, 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріальне вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири, 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3, 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову, необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

За правилами ст. ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд враховуючи вищевикладене та встановлені обставини справи, виниклі між сторонами правовідносини та надані докази, приходить висновку, про недоведеність Позивачем того, що померла ОСОБА_4 внаслідок похилого віку, тяжкої хвороби, каліцтва була у безпорадному стані, в зв'язку з чим він нею опікувався, матеріально забезпечував та надавав іншу допомогу.

При чому, сам факт в деякій мірі прояву турботи про спадкодавця не може бути підставою для зміни черговості спадкування

Так, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 показали, що хоча ОСОБА_4 і хворіла на хронічні хвороби, однак до дня смерті могла забезпечити себе продуктами харчування, приготувати їжу, виходити зі своєю собакою на прогулянки, тобто по суті не перебувала в безпорадному стані.

Суд не приймає до уваги як належні докази наявності безпорадного стану копії витягу з медичної картки № 3922, витягу з медичної картки стаціонарного хворого № 7158, враховуючи, що дана документація стосується 2009-2010 років і не може підтвердити ідентичність діагнозів на час оформлення медичних карток та момент смерті ОСОБА_4.

Суд критично відноситься до наявних в матеріалах справи копій квитанцій, видаткової накладної, враховуючи, що на підставі останніх неможливо достовірно встановити, що за ними здійснював покупки саме ОСОБА_1, що ці покупки надавались саме спадкодавцю чи/або вона мала в них необхідність.

Більш того, слід зазначити, що відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді справ щодо спадкового майна слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Позивач не довів суду факту порушення на момент ухвалення рішення його прав та охоронюваних законом інтересів, враховуючи, що у матеріалах справи відсутня постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, як це визначено Законом України «Про нотаріат» та порядком про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

З огляду на вищенаведене, відповідно до ст.ст.15, 16, 1216, 1217, 1259,1261, Цивільного кодексу України, п. п. 6, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, та керуючись ст.ст.4, 10, 11, 57-60, 209,212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору: Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції, про зміну черговості одержання права на спадкування та визнання права власності на майно в порядку спадкування - відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками цивільного процесу в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Волчко А.Я.