Справа № 127/2812/15-ц Провадження № 22-ц/772/1754/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 57 Доповідач Зайцев А. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого судді : Зайцева А.Ю.,

суддів: Голоти Л.О., Шемети Т.М.,

при секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18.05.2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за договором поточного рахунку, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася у суд з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення заборгованості за договором поточного рахунку.

Вимоги позову мотивувала тим, що 25.07.2008 року між нею та відповідачем був укладений договір № SAMDN2547, відповідно до якого позивач відкрила в ПАТ КБ «Приватбанк» поточний рахунок № 1006.

Зазначає, що станом на 11.03.2014 року залишок коштів згідно з квитанцією складав 8993,18 доларів США і ПАТ КБ «Приватбанк» була здійснена остання видаткова операція на 150,00 доларів США згідно заяви на видачу готівки №437356609. Залишок коштів станом на день подання даної позовної заяви складає 8 843,18 доларів США.

26.11.2014 року позивач звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою про видачу готівкою належних їй коштів на суму 8843,18 доларів США. У відповідь на даний лист, відповідач своїм листом за вих. №20.1.0.0.0/7/2141126/0789 від 03.12.2014 року відмовив позивачу у поверненні вкладу.

Виходячи з наведеного, положень ст. ст. 1061, 1068, 1074, 625 ЦК України, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, ОСОБА_2 просила суд стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на її користь суму боргу у розмірі 8843,18 доларів США за договором поточного рахунку № SAMDN2547 від 25.07.2008 року та 3 % річних за прострочення виконання зобовязання в сумі 186,11 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 3925,03 грн. згідно офіційного курсу станом на 10.08.2015 року,

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.05.2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 кошти за договором поточного рахунку №SAMDN2547 від 25.07.2008 року у валюті вкладу в сумі 8843 долари США 18 центів, а також 3 % річних в сумі 186 доларів США 11 центів, що в гривневому еквіваленті становить 3 925,03 грн. станом на 10.08.2015 року.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» в дохід держави судовий збір в розмірі 1 903 грн 37 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Згідно з ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду не повністю відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.07.2008 року між позивачкою ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір поточного рахунку №SAMDN2547, відповідно до умов якого банк відкрив поточний рахунок у валюті долари США та в той же день видав ОСОБА_2 електронну ощадну книжку, яка позволяє получати в банкоматах ПритБанка інформацію про суму залишку на рахунку ( т. 1 а.с. 2).

26.11.2014 року позивач звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою про видачу готівкою належних їй коштів на суму 8843,18 доларів США. У відповідь на даний лист, відповідач своїм листом за вих. № 20.1.0.0.0/7/2141126/0789 від 03.12.2014 року відмовив позивачу у поверненні коштів, оскільки ПАТ КБ «Приватбанк» припинив свою діяльність на території АРК та міста Севастополь. Також, позивач зверталась із аналогічною вимогою до відповідача 12.02.2015 року, яка залишилась без реагування (т. 1 а.с. 4-6).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено укладення з ПАТ КБ «ПриватБанк» 25.07.2008 року договору поточного рахунку та наявність на його поточному рахунку станом на 11.03.2014 року залишку коштів 8843,18 доларів США, тоді як відповідачем не подано доказів про виконання обовязку щодо виплати позивачу коштів, наявних на поточному рахунку. Суд також виходив з того, що оскільки відповідач допустив прострочення виконання зобовязання, з нього підлягають стягненню відповідно до ст. 625 ЦК України 3 % річних в доларах США, з еквівалентом у гривнях станом на 10.08.2015 року.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду відповідно до положень ч. 1 ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення в частині стягнення залишку коштів вірно встановлені обставини справи та застосовано закон, що регулює виниклі правовідносини, проте, при ухваленні рішення в частині стягнення 3% річних допущено порушення норм матеріального права, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду в цій частині з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків серед юридичних фактів, зокрема, є договори та інші правочини.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно зі ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Банк зобовязаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

За змістом ч. 1 ст. 1068 ЦК України банк зобовязаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Правовідносини, що виникають під час відкриття банками, їх відокремленими підрозділами, які здійснюють банківську діяльність від імені банку, та філіями іноземних банків в Україні (далі - банки) поточних і вкладних (депозитних) рахунків у національній та іноземних валютах суб'єктам господарювання, фізичним особам, іноземним представництвам, нерезидентам-інвесторам, ініціативній групі з проведення всеукраїнського референдуму регулюються Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 р. N 492; зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 р. за N 1172/8493 (далі Інструкція N 492).

Відповідно до положень пунктів 1.8, 1.9 Інструкції N 492 банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки.

Поточний рахунок рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Договір банківського рахунку та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі. Один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобовязаний надати клієнту під підпис.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов вірно висновку про те, що позивачем доведено відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України укладення з ПАТ КБ «ПриватБанк» 25.07.2008 року договору поточного рахунку, дотримання сторонами при його укладанні письмової форми цього договору, оскільки він скріплений підписами сторін та містить відбиток печатки банку, про що вказано і в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.06.2016 року (т. 1 а.с. 202-203).

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду першої інстанції чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Крім цього, відповідно до п. 1 договору поточного рахунку № SAMDN2547 від 25.07.2008 року позивачу була видана електронна ощадна книжка (т.1 а.с.2).

Судова колегія погоджується також з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем доведено наявність на поточному рахунку позивача станом на 11.03.2014 року залишок коштів 8843,18 доларів США, що підтверджується копіями чеків, які міститься у матеріалах справи, копії яких засвідчені (т. 1 а.с. 3, 235-236), тоді як відповідачем не надано доказів про виконання обовязку щодо виплати позивачу коштів, наявних на поточному рахунку, відкритому позивачем у ПАТ КБ «ПриватБанк» або про інший залишок коштів на рахунку позивача.

Отже, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду в частині стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 коштів за договором поточного рахунку в сумі 8 843,18 доларів США є законним і обґрунтованим, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильні висновки суду в цій частині.

Обґрунтованими є також посилання суду першої інстанції у рішенні на те, що сторонами укладеного 25.07.2008 року договору № SAMDN2547 є ОСОБА_2 та ПАТ КБ ПриватБанк, а тому відповідно до вимог чинного законодавства, зобовязання за укладеним договором виникають саме у ПАТ КБ ПриватБанк, а не у його Кримської філії. Окрім цього, ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє банк від обовязку щодо виконання укладеного договору.

Твердження ПАТ КБ ПриватБанк в апеляційній скарзі про те, що надані позивачем докази не можуть бути взяті до уваги, так як з 15.05.2014 року діяльність Кримської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» припинена, колегія суддів вважає необґрунтованими, адже усі надані позивачем докази отримані ним до припинення діяльності Кримської філії ПАТ КБ «ПриватБанк».

Наведені ПАТ КБ ПриватБанк в апеляційній скарзі посилання на нормативні акти Російської Федерації, судом вірно визнано безпідставними та не взято до уваги, адже ці доводи суперечать положенням ст. ст. 2, 8 ЦПК України. Крім цього, не може бути підставою для скасування рішення суду посилання відповідача на те, що на окупованій території АРК орган країни окупанта автономна некомерційна організація «Фонд захисту владників» здійснює виплату вкладникам ПАТ КБ «ПриватБанк» за рахунок майна відповідача, договори якими були укладені з філією Кримське ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк», адже договір поточного рахунку був укладений позивачем з ПАТ КБ «ПриватБанк», а тому і зобовязання по його виконанню несе саме відповідач. Крім цього, відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобовязанні може бути змінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Водночас, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду в частині стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 3 % річних необхідно змінити, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Разом з тим незалежно від фіксації еквівалента зобовязання в іноземній валюті, згідно з частинами першою та другою статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Зважаючи на зазначене, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті у правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет № 15-93).

При цьому стаття 625 ЦК України унормовує питання відповідальності боржника за порушення грошового зобовязання і з огляду на правову природу трьох процентів річних, передбачених частиною другою цієї статті, як особливої міри відповідальності, їх сума повинна бути визначена до стягнення виключно в національній валюті України гривні.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1286цс16 та від 22 березня 2017 року № 6-2829цс16, яка враховується апеляційним судом відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України.

Разом з тим, судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального права при стягненні з ПАТ КБ ПриватБанк 3 % річних у доларах США, адже три відсотки річних у спірних правовідносинах повинні бути розраховані та визначені до стягнення виключно в національній валюті Україні гривні.

Визначаючи період за який має бути нараховані 3% річних, апеляційний суд виходить з того, що позивач 26.11.2014 року звертався із заявою до відповідача про видачу готівкою належних йому коштів в сумі 8843,18 доларів США, однак дана заява відповідачем задоволена не була, у звязку з чим саме з 27.11.2014 року було порушено право позивачки.

Таким чином, сума боргу у гривневому еквіваленті, на який нараховуються 3% річних, станом на 27.11.2014 року, становить за офіційним курсом НБУ (14,9669 грн за 1 долар США) 132355 грн.

Враховуючи, що за період з 27.11.2014 року по 10.08.2015 року (в межах заявлених вимог) пройшло 156 днів, сума 3% річних становитиме 1697,04 гривень (132355 грн. х 3 % річних = 3970,65 : 365 днів = 10,88 грн. х 156 днів.)

Ураховуючи наведене, судова колегія прийшла до висновку про необхідність змінити рішення суду в частині стягнення трьох відсотків річних, оскільки суд першої інстанції стягуючи три відсотки річних в доларах США, допустив неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18.05.2017 року в частині стягнення трьох відсотків річних змінити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 3 % річних в сумі 1697 (одна тисяча шістсот девяносто сім) гривень 04 копійки.

В іншій частині рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18.05.2017 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Підпис А. Ю. Зайцев

Судді: Підпис Л. О. Голота

ОСОБА_3 Шемета

Згідно з оригіналом.

Головуючий А. Ю. Зайцев