АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4020/17 Головуючий 1 інст. Гусар П.І.
Справа № 626/483/17-ц Доповідач Бурлака І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» липня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Каюкова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє від імені недієздатного ОСОБА_2, на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 19 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Піщанської сільської ради Красноградського району Харківської області, третя особа: ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом до Піщанської сільської ради Красноградського району Харківської області. В обґрунтування свого позову посилався на те, що 18 червня 2013 року померла його баба по материнській лінії ОСОБА_4 Його мати ОСОБА_5, дівоче прізвище ОСОБА_4, яка була єдиним спадкоємцем баби першої черги, померла 10 березня 2006 року, тобто ще задовго до смерті самої баби.

Зазначив, що після смерті баби відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: Харківська область, Красноградський район, с. Піщанка, вул. Тітова, № 10.

Вказав, що за життя, а саме 27 березня 2008 року покійна баба склала заповіт, яким заповідала все майно, що буде належати їй на час смерті його батьку ОСОБА_2

Зазначив, що про наявність даного заповіту йому було відомо від батька, який після смерті баби показав йому заповіт та повідомив, що буде приймати спадщину. Проте, нещодавно йому стало відомо про те, що спадщину за заповітом батько не прийняв, у звязку з чим він як спадкоємець першої черги за правом представлення, відразу ж звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

04 квітня 2017 року приватним нотаріусом Красноградського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_6 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки на час відкриття спадщини він із спадкодавцем проживав окремо, з заявою про прийняття спадщини протягом шестимісячного терміну, встановленого чинним законодавством для подачі заяви про прийняття спадщини не звернувся, а тому вважається таким, що не прийняв спадщину.

Вважав, що ним пропущено цей строк з поважних причин, оскільки його право та можливість прийняття спадщини, за наявності заповіту, цілком залежало від того, чи прийме або не прийме спадщину спадкоємець за заповітом.

Просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини за законом за правом представлення, після смерті баби ОСОБА_4, померлої 18 червня 2013 року 60 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили у звязку з тим, що строк для прийняття спадщини пропущений ним з поважної причини.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 19 квітня 2017 року позовну заяву ОСОБА_3 задоволено, визначено ОСОБА_3 додатковий строк у 60 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини за законом за правом представлення після померлої 18 червня 2013 року баби ОСОБА_4

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1, яка дії від імені недієздатного ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог.

При цьому посилалася на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що позивач жодним чином не обґрунтував поважність пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщини, а навпаки, зазначив про те, що йому було відомо про існування заповіту на його батька, який знаходився у нього спільно з іншими документами, але вважав, що батько прийняв спадщину, однак доказів про те, коли позивач дізнався про не прийняття його батьком спадщини, до суду він не надав; що спадкоємцем померлої ОСОБА_4, відповідно до її заповіту є ОСОБА_2, який на даний час живий, але в судовому порядку визнаний недієздатним; що зважаючи на похилий вік та хворобу ОСОБА_2, він не знав про наявність заповіту на його імя, так як оригінал вказаного заповіту знаходився у позивача, і він нікому з їхніх рідних про його наявність не повідомляв; що ОСОБА_2 жодної заяви до нотаріальної контори про свою згоду із неприйняттям спадщини не подавав; що відповідачем помилково було визнано цей позов, оскільки він не мав його визнавати зважаючи на наявність заповіту на недієздатного ОСОБА_2, який на даний час є живим.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє від імені недієздатного ОСОБА_2, необхідно задовольнити, рішення суду скасувати.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що строк для прийняття спадщини після смерті баби він пропустив з поважних причин.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

З загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достататній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкодавця на вчинення дій для прийняття спадщини.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини через те, що не знав, що його батько не прийняв спадщину, при цьому заповіт знаходився у спадкоємця, правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року (справа № 6-148цс 15), 14 вересня 2016 року (справа №6-1214цс16).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10 березня 2006 року померла мати позивача ОСОБА_5

18 червня 2013 року померла баба позивача ОСОБА_4 Після її смерті залишилася спадщина житловий будинок за адресою: Харківська область Красноградський район с. Піщанка, вулиця Тітова, № 10.

За життя ОСОБА_4 27 березня 2008 року склала заповіт на батька позивача ОСОБА_2, яким все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 02 березня 2017 року встановлено опіку над недієздатним ОСОБА_2 та призначено його опікуном ОСОБА_1, яка є племінницею його батька.

Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 квітня 2017 року вбачається, що спадкову справу не заведено. На час відкриття спадщини ОСОБА_3 із спадкодавцем проживав окремо, з заявою про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку до нотаріуса не звертався.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 та його представник пояснили, що інших спадкоємців після смерті його баби крім його батька, на якого складено заповіт, не має. Його мати, дочка спадкодавця, померла 10 березня 2006 року, ще до смерті спадкодавця. Про те, що його батько не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини на підставі заповіту, йому стало відомо нещодавно. У спадковому будинку ніхто не проживає.

Представник ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції пояснила, що заповіт знаходився у позивача. Про те, що померла його баба ОСОБА_3 стало відомо ще з дня смерті баби.

В суді апеляційної інстанції цього спростовано не було.

Належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_3 не знав про те, що батько не прийняв заповіт, крім його пояснень, матеріали справи не містять і в суді апеляційної інстанції їх не надано.

Таким чином у ОСОБА_3 не було перешкод для подання такої заяви, а обставини, на які він посилався, а саме, що він не знав, що батько не прийняв спадщину за заповітом не є поважними, виходячи з вимог частини третьої статті 1272 ЦК України.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строк позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Проте, в даному випадку ухвалене судом першої інстанції у справі рішення не відповідає зазначеним вимогам матеріального та процесуального закону, тому підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п. 3. ч.1. ст. 309, ст. 313, ч.2.ст.314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка дії від імені недієздатного ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 19 квітня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії