У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Клименко Дмитро Борисович, про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним та застосування наслідків його недійсності за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_8, на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 5 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 29 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 5 серпня 2006 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 За час шлюбу вони побудували житловий будинок АДРЕСА_1, який оформлено на її чоловіка.

Позивачка зазначала про те, що 27 липня 2013 року ОСОБА_4 без її згоди як подружжя продав вказаний житловий будинок ОСОБА_5 та ОСОБА_6, який є спільною сумісною власністю, чим порушив її права.

З урахуванням наведеного позивачка просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_5, та ОСОБА_6; скасувати рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого зареєстровано право спільної часткової власності, зобов'язати ОСОБА_6 та ОСОБА_5 повернути по Ѕ частині вказаного житлового будинку ОСОБА_4, а також стягнути з відповідачів солідарно понесені нею судові витрати.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 5 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 29 листопада 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_8, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що 24 грудня 2010 року позивач надала згоду на укладання її чоловіком будь-яких правочинів, які б стосувалися розпорядження майном та грошовими коштами, що є їх спільною сумісною власністю. Таким чином при укладенні спірного договору купівлі-продажу були дотримані вимоги закону і підстав для визнання його недійсним відсутні.

Зазначені висновки судів відповідають обставинам справи, які установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані (ст. 212 ЦПК України).

Судом установлено, що з 5 серпня 2006 року ОСОБА_3 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4

За час шлюбу вони побудували житловий будинок АДРЕСА_1, який оформлено на ім'я ОСОБА_4

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 27 липня 2013 року ОСОБА_4 продав належний йому на праві власності, а ОСОБА_5 та ОСОБА_6 купили в рівних частках, по Ѕ частині кожен, житловий будинок АДРЕСА_1

Відповідно до тексту згоди на розпорядження спільним майном та грошовими коштами від 24 грудня 2010 року, ОСОБА_3 надала згоду на укладання її чоловіком ОСОБА_4 будь-яких правочинів, які б стосувалися розпорядження майном та грошовими коштами, що є їх спільною власністю. Зокрема ця згода поширюється на придбання, відчуження, заставу/іпотеку будь-яким із способів, передбачених чинним законодавством України будь-якого майна та/або грошових коштів, зокрема купівлі, міни, продажу, застави (передачі в іпотеку) нерухомого майна (квартир, будинків, офісів, земельних ділянок, їх частин тощо та будь-якого іншого нерухомого майна) та рухомого майна незалежно від того, де таке майно/грошові кошти знаходяться. При цьому вона заявила про свою згоду на те, щоб умови усіх правочинів, які будуть укладатися її чоловіком, визначалися ним самостійно без додаткового погодження цих питань з нею та вважає, що будь-які його дії спрямовані на розпорядження будь-яким майном/грошовими коштами, що є їх спільною сумісною власністю відповідають інтересам їхньої сім'ї, і укладання таких договорів відповідає їхньому спільному волевиявленню. Також в тексті заяви зазначено, що вона є чинною незалежно від часу який сплинув після її складання (приймати без будь-яких обмежень у часі). Дана заява зареєстрована в реєстрі за № 6432 та посвідчена приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нельзіним М.С.

Згідно з інформаційною довідкою з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів станом на 27 липня 2013 року, тобто на дату укладення договору купівлі-продажу, згода ОСОБА_3 скасована не була.

Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Судами встановлено, що при укладенні договору купівлі-продажу житлового будинку від 27 липня 2013 року ОСОБА_4 була подана нотаріальна посвідчена згода його дружини ОСОБА_3 на укладення договорів щодо розпорядження спільним майном та грошовими коштами, яка на час укладення спірного договору купівлі-продажу нею скасована не була, відтак суди дійшли обгрунтованого висновку про наявність її згоди та про відсутність підстав для визнання договору недійсним.

Крім того, позивачка не довела недобросовісності набувачів майна і майнові вимоги, у разі наявності для цього підстав, може пред'являти до чоловіка.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-1587цс16 від 12 жовтня 2016 року, яка у силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_8, відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 5 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 29 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик