Справа № 639/3107/17
Провадження № 2/639/1525/17
РІШЕННЯ

(Заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Кричевської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми, суд

ВСТАНОВИВ :

23 травня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив стягнути з відповідача на його користь три проценти річних від простроченої суми за договором позики від 17 жовтня 2011 року, що утворилася станом на 23 травня 2017 року у вигляді 3% річних від простроченої суми боргу за період з 30 травня 2016 року по 23 травня 2017 року в сумі еквівалентній 514 доларам США за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.10.2011 року відповідачем ОСОБА_2 були позичені у позивача грошові кошти на суму 140 000 грн., що за згодою сторін на момент укладання договору становило суму еквівалентну 17 500 доларів США. Відповідач зобовязався повернути позивачу борг не пізніше 17.10.2014 року.

На підтвердження цього факту та на виконання вимоги ч.1 ст. 1047 ЦК України між сторонами будо укладено договір позики.

Відповідач зобовязання за договором позики не виконав, суму боргу у строк зазначений у договорі не повернув.

У звязку з цим, 17.04.2015 року ОСОБА_1 був вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення боргу та 3% річних.

До теперішнього часу сума боргу позивачу не повернута, а тому це грошове зобовязання залишилося невиконаним, і відповідно, не припинилося.

Вищевикладені обставини вимусили позивача звернутися до суду з даним позовом.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності від 20.02.2015 року, надав суду заяву, відповідно до якої заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У звязку з цим на підставі вимог ст.ст. 224-225 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом було встановлено, що 17 жовтня 2011 року між ОСОБА_1 (позикодавцем) та ОСОБА_2 (позичальником) було укладено договір позики грошей. Відповідно до умов договору позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти в сумі 140 000 грн., що за згодою сторін еквівалентно 17 500 доларів США, які останній зобовязався повернути до 17.10.2014 року. ( а.с. 9)

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідач зобовязався повернути позивачу грошові кошти не пізніше 17.10.2014 року.

ОСОБА_1 вказує, що ОСОБА_2 у встановлений законом строк суму позики не повернула, у звязку з чим, 17.04.2015 року він вимушений був звернутися до суду з позовом про стягнення суми боргу та 3% річних.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 травня 2016 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики грошей від 17.10.2011 року у розмірі 375 900 грн., 3% річних від прострочення виконання зобовязання у розмірі 9 176,07 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 3654 грн. У задоволені вимог до ОСОБА_4 відмовлено. ( а.с. 14-15)

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 травня 2016 року змінено. Збільшено загальну суму боргу яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договором позики грошей від 17.10.2011 року до 459 833,14 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 4019,40 грн. В іншій частині це ж рішення суду залишити без змін. ( а.с. 16-17)

Крім того, судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 грудня 2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнута заборгованість за договором позики від 17.10.2011 року у вигляді трьох процентів річних від простроченої суми боргу за період з 07.08.2015 року по 02.11.2015 року у розмірі 125 доларів США, що за курсом Національного Банку України станом на 09.12.2015 року складає 2864,15 грн. В іншій частині позову відмовлено. ( а.с. 10-11)

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 серпня 2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнута заборгованість за договором позики від 17.10.2011 року у вигляді трьох процентів річних від простроченої суми боргу у розмірі 7491,58 грн. ( а.с. 12-13)

Згідно постанов Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області були відкриті виконавчі провадження по виконанню виконавчих листів за вищевказаними рішеннями суду, які постановою від 15 грудня 2016 року обєднані до зведеного виконавчого провадження. ( а.с. 18-21)

З довідки Жовтневого ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області від 30.05.2017 року №13017 вбачається, що згідно матеріалів виконавчого провадження, в ході примусового виконання даного виконавчого провадження, боржником - ОСОБА_2 не було сплачено будь-яких коштів в рахунок погашення заборгованості за вищевказаними виконавчими документами.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Судом встановлено, що відповідач не виконує зобовязання за договором позики до теперішнього часу.

Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. (ч. 2 ст. 625 ЦК України)

Пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Три відсотки річних за період з 30.05.2016 року по 23.05.2017 року (день звернення до суду з позовом) становить: 17500 х 3%/100/365 днів х 358 днів = 514 доларів США.

Частина 1 ст. 533 ЦК України зазначає, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Згідно відомостей, які містяться на офіційному сайті Національного Банку України станом на 06.07 2017 року 100 доларів США становить 2611,9317 гривень.

Таким чином, 3% річних від простроченої суми боргу складає 514 доларів США х 2611,9317рн./100 доларів США = 13 425,32 грн.

Виходячи з викладеного суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 знайшли свого підтвердження під час судового засідання, а тому підлягають задоволенню.

Оскільки ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи та у відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір» звільняється від сплати судового збору, відповідно до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України він стягується з відповідача в дохід держави. ( а.с. 8)

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 10, 11, 57-61, 88, 209, 215-216, 224-226, 232 ЦПК України, ст. ст. 6, 23, 524, 526, 530, 549, 550, 553, 610, 611, 625, 628, 631, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 17 жовтня 2011 року, що утворилася станом на 23 травня 2017 року у вигляді 3% річних від простроченої суми боргу за період часу з 30 травня 2016 року по 23 травня 2017 року в сумі 13 425,32 грн. (тринадцять тисяч чотириста двадцять пять гривень 32 копійки).

Стягнути ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень).

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні, у той же строк з дня отримання його копії.

Суддя В.В. Труханович