Єдиний унікальний номер 229/340/13- ц
Номер провадження № 2/229/1680/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року Дружківський міський суд Донецької області

у складі:

головуючого судді Гонтар А.Л.

при секретарі Костенко В. М.,

за участі представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк 'Приватбанк' до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

позивач ПАТ КБ "Приватбанк" 28 вересня 2017 р. звернулось до Дружківського міського суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до кредитного договору № DNH4КS99690037 від 11 березня 2006 року відповідач ОСОБА_2 (ОСОБА_3М.) отримала кредит в розмірі 4840,17 гривень зі сплатою 25,08відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 12 березня 2007 року.

ПАТ КБ "Приватбанк" цілком виконав зобов'язання перед боржником, шляхом надання кредиту, але відповідач, порушила графік погашення кредиту, внаслідок чого, утворилась заборгованість, яка станом на 27 грудня 2012 р., складає 43547,15 гривень.

25 лютого 2013 року Дружківським міським судом було винесено заочне рішення, відповідно до якого позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" були задоволені у повному обсязі (а.с.25-28).

13 вересня 2017 року відповідач ОСОБА_3 надала до суду заяву про скасування заочного рішення (а.с.33).

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 28 вересня 2017 року заочне рішення Дружківського міського суду було скасовано та справу призначено до розгляду на 13 жовтня 2017 року (а.с.47-48).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання зявилась, позовні вимоги не визнала, пояснила, що строком на 2008 рік в неї була невелика прострочка кредиту, що відсотки та пеня, які їй нарахував банк дуже велики. Крім того, вже сплинув строк позовної давності для захисту прав позивачем. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом, встановлено, що відповідно до заяви ОСОБА_2 від 11 березня 2006 року між банком та відповідачкою укладено кредитний договір №DNH4КS99690037, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала стро-ковий кредит в розмірі 4840,17 гривень зі сплатою 25,08 відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12 березня 2008 року (а.с. 4 )

Відповідач погодилась з тим, що її заява разом із запропонованими ОСОБА_4 Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам "Розстрочка" (далі-Умови) складають між нею та ОСОБА_4 кредитно-заставний договір.

Згідно заяви та п. 3.2.2 Умови позичальник зобов'язалась погашати заборгованість за кредитом, відсотками, винагородою, комісією щомісячно в період з "4" по "11" число, надавати ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 461,04 грн. для погашення заборгованості. (а.с. 4)

На підставі ст.526 ЦК України, сторони мають виконувати зобов'язання належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України.

На час розгляду справи судом сума заборгованості ОСОБА_3 (ОСОБА_2) за кредитним договором № DNH4КS99690037 від 11 березня 2006 року, що залишилася, відповідно до ст. 11 ЦПК України складає 43547,15 гривень, з яких:

- заборгованість за кредитом складає 3723,25 гривень;

- заборгованість за відсотками за користування кредитом складають 15110,89 гривень;

-пеня складає - 22163,15 гривень,

- штраф (фіксована частина ) - 500 гривень;

- штраф (процентна складова) - 2049,86 гривень

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умови зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно позову банк до заборгованості відповідача ОСОБА_2 включив - пеню 22163,15 гривень.

Відповідно до п. 3.2.3 кредитного договору при порушенні позичальником кожного із зобов'язань, передбачених заявою Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу (а.с. 9 ).

Оскільки позичальник ОСОБА_3 (ОСОБА_2) порушила строки платежів за зобов'язаннями як по сплаті кредиту, так і по сплаті процентів за користування кредитом, позивач з цього приводу 28 вересня 2017 р. звернувся до суду.

Таким чином, відповідач ОСОБА_3 (ОСОБА_2) повина відповідно до п. 3.2.3 кредитного договору, ст. 6, ст. 546, ст. 549 ЦК України сплатити позивачу пеню, яка на час розгляду справи судом складає 22163,15 гривень.

Із положення ст.625 ЦК України вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший відсоток не встановлений договором.

Відповідно до п. 5.3 Умов при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань передбачених Договором більш ніж на 30 днів, Позичальник зобов'язаний сплатити ОСОБА_4 штраф у розмірі 500 грн.+5% від суми заборгованості (а.с.9)

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором позичальник ОСОБА_3 (ОСОБА_2) свої зобов'язання за кредитним договором згідно графіку погашення кредиту та процентів належним чином не виконувала, в зв'язку з чим станом на 27 грудня 2017 р. мала прострочену заборгованість за кредитом 43547,15 гривень, з яких:

- заборгованість за кредитом складає - 3723,25 гривень;

- заборгованість за відсотками за користуванням кредитом складають - 15110,89 гривень;

-пеня складає - 15163,15 гривень,

- штраф (фіксована частина) - 500 гривень;

-штраф (процентна складова) 2049,86 гривень.

Цей розрахунок заборгованості відповідає умовам кредитного договору та відповідачкою не спростований.

Відповідач не погоджувалась з нарахуванням подвійних відсотків за кредитним договором, але дані її посилення є безпідставними, оскільки згідно заяви вказано, що відповідно до п.4.2. Умов, при порушенні Позичальником зобов'язань по погашенню Кредиту, Позичальник сплачує ОСОБА_4 відсотки за користування у розмірі 6% на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом (а.с.4).

Відповідач підписала дану заяву, а зтому погодилась з вищезазначеними умовами.

Відповідач порушила умови укладеного договору, внаслідок чого заборгованість перед банком за кредитним договором № DNH4КS99690037 від 11 березня 2006 року на час розгляду справи судом відповідно до ст. 11 ЦПК України складає 43547,15 гривень.

Відповідно до частини 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Безумовно, вимоги позивача законі та обґрунтовані, водночас з цим вони не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Відповідач заявила про застосування строку позовної давності, про що надала суду відповідну заяву (а.с.55)

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 258 ЦК України до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

У судовому засіданні було встановлено, що кредитний договір між сторонами було укладено 11 березня 2006 року з кінцевим терміном повернення 11 березня 2007 року.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

В даному випадку строк виконання зобов'язання визначений сторонами 11 березня 2007 року.

Суд не може погодитись з доводами представника позивача, що строк позовної давності не сплинув, оскільки п.5.5. Умов надання споживчого кредиту, передбачено строк позовної давності 5 років.

Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін.

Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Дійсно, пунктом 5.5 Умов, які додані до позовної заяви, визначено що термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені та штрафів, за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років (а.с.9).

Однак, оскільки Умови не містять підпису позичальника та відсутні жодні інші письмові докази які би вказували на те, що сторони погодили збільшення строку позовної давності, відсутні правові підстави для застосування збільшеного строку позовної давності.

Чинним законодавством статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, та правовідносини щодо стягнення заборгованості за кредитним договором охоплюється дією саме цієї статті.

Із матеріалів справи вбачається, що Кредитний договір укладено 11 березня 2006 року, позичальник у відповідності до Кредитного договору порушила строки повернення кредиту та сплати процентів, оскільки до 11 березня 2007 року зобовязання не виконала.

У той же час, Банк відповідно до встановлених обставин, у зв'язку з невиконанням умов кредитного договору, звернувся до суду про стягнення заборгованості тільки 16 січня 2013 року, тобто використав своє право за межами строків позовної давності.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Отже, враховуючи дійсний зміст наведених норм, суд може застосувати наслідки спливу позовної давності передбачені статтею 267 ЦК України та відмовити у позові з цих підстав, встановивши, що позивачем ОСОБА_4 строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення, при цьому судом враховано, що відповідачем ОСОБА_3 під час розгляду в суді в заяві від 12 жовтня 2017 року заявлено вимогу про застосування позовної давності.

Таким чином, Банк на який покладено обовязок доказування тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, в судовому засіданні не підтвердив належними та допустимими доказами обставини щодо звернення до суду в межах визначених законодавством строків чи поважності причин через які цей строк пропущено, також ОСОБА_4 не надано доказів з приводу звернення в межах трьох річного строку з вимогами до ОСОБА_3, а відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Але, така заява позивачем суду не надавалась.

За наведених підстав та встановлених обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення суми заборгованості за Договором, процентів за користування кредитом та пені не підлягають задоволенню.

Оскільки, в задоволені позовних вимог відмовлено, то судові витрати відповідно ст. 88 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.10, 11, 88, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України , ст.. 257,258,256,259,261,267, 509,526, 530,549,625, 629,1050,1054 ЦК України, суду

в и р і ш и в :

у задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк 'Приватбанк' до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд протягом десяти днів після оголошення рішення.

Суддя: А. Л. Гонтар