АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 598/105/17Головуючий у 1-й інстанції Олещук Б.Т.
Провадження № 22-ц/789/816/17 Доповідач - Хома М.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючої - Хоми М.В.

суддів - Сташків Б. І., Костів О. З.,

секретар - Романюк Х.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 25 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулась в суд із вказаним позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_1, зареєстрований 10.11.2007 року Степногірською селищною радою Василівського району Запорізької області, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох дітей : доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, по 2 000 грн. на кожну дитину щомісячно. Вимоги обґрунтовувала тим, що з листопада 2015 року шлюбні відносини між нею та відповідачем фактично припинилися, діти на даний час проживають із позивачкою та перебувають на її утриманні. Відповідач ухиляється від обов'язку утримувати дітей.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 25 квітня 2017 року позов задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 10 листопада 2007 року Степногірською селищною радою Василівського району Запорізької області 10.11.2007 року, актовий запис №27 розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2 000 грн. щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині стягнення аліментів скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким аліменти визначити у розмірі 1/3 частини доходу на двох дітей, але не менше ніж по 30% від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку на кожну дитину. Вказує, що рішення в частині визначення розміру аліментів є незаконним та необгрунтованим, оскільки суд не взяв до уваги те, що він офіційно не працює, на обліку в центрі зайнятості не знаходиться, стягнення 2000 грн. щомісячно ставить його у важке матеріальне становище. Крім цього, судом не враховано факт надання матеріальної допомоги дітям у добровільному порядку, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями про переказ коштів.

Рішення суду в частині розірвання шлюбу не оскаржується, тому згідно ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в межах доводів апеляційної скарги.

Сторони у судове засідання не з"явилися, хоча були належним чином чином повідомлені про день та час слухання справи. Відповідач надіслав на адресу суду письмову заяву про слухання справи у його відсутності.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов частково та стягуючи аліменти у розмірі 2 000 грн. на утримання обох дітей, суд першої інстанції врахував вимоги ст. 182 СК України, в тому числі й стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Судом встановлено, що 10 листопада 2007 року Степногірською селищною радою Василівського району Запорізької області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, актовий запис №27.

За час перебування у шлюбі в ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народились діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Діти проживають разом з позивачкою.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 офіційно не працює, тобто має нерегулярний, мінливий дохід, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі 2 000 грн. щомісячно.

Доводи апеляційної скарги про те, що аліменти слід визначити у частці від заробітку, а не в твердій грошовій сумі, колегія суддів вважає безпідставними, так як відповідач офіційно не працює і має нерегулярний, мінливий дохід, тому судом вірно визначено стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, що дозволить забезпечити більшу стабільність щодо утримання дітей.

Твердження апеляційної скарги про те, що стягнення аліментів у сумі 2000 грн. щомісячно ставить відповідача у важке матеріальне становище, колегія суддів оцінює критично, так як він є молодою здоровою особою працездатного віку, інших осіб на утриманні не має, тому зобо в"язаний утримувати своїх дітей.

Не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції факту надання ОСОБА_1 матеріальної допомоги дітям у добровільному порядку, так як з представлених ним відомостей вбачається, що перерахунок коштів здійснено ОСОБА_1 з території Польщі на ім"я позивачки ОСОБА_2 один раз - 7.02.2017 року у сумі 500 польських злотих (що еківалентно 122 долари США) по системі Western Union. Вказаний єдиний переказ коштів не свідчить про надання регулярного щомісячного матеріального утримання дітям.

При ухваленні рішення у даній справі суд першої інстанції дав належну оцінку наявним у справі доказам, правильно встановив обставини справи, визначив відповідні до них правовідносини, вирішив спір відповідно до закону.

Підстав для зміни чи скасування рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 25 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області М.В. Хома