пр. № 2/759/200/17
07 липня 2017 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді П'ятничук І.В., при секретарі Немировській А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов'язання,-
Позивач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила до суду свого представника з належним чином оформленими повноваженнями, тому суд вважає можливим розгляд справи в її відсутності.
Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розгляду справи в його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Враховуючи наведене, суд вважає можливим розглянути справу в його відсутності.
Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином причини неявки суду не повідомила. У зв'язку з цим суд, відповідно до ст.224 ЦПК України, з урахуванням думки представника позивачки, який не заперечував проти заочного розгляду справи, ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.
Судом встановлено, що 25.03.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, про що свідчить розписка, оригінал якої оглянуто судом, а копія міститься в матеріалах справи, відповідно до якої відповідач взяла в борг у позивача 5 500 дол. США. Вказані кошти відповідач зобов'язався повернути на протязі п'яти місяців до 01.09.2012 року, починаючи з 20.04.2012 року, про що зазначено у розписці.
Факт отримання коштів у сумі 5 500 дол. США підтверджується вказаною розпискою, в якій відповідач зазначає, що взяв грошові кошти у позивача.
ОСОБА_2 суму позики у термін, встановлений в розписці не повернула.
Відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 23 травня 2013 р. заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, вирішено стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючої за адресою: АДРЕСА_2, ІПН: НОМЕР_2) заборгованість за договором позики у розмірі 43 921 (сорок три тисячі дев'ятсот двадцять одна) грн. 35 коп., три відсотки річних у розмірі 851 грн. 95 коп. та судові витрати в сумі 447 грн. 73 коп.
На виконання вказаного рішення суду судом видано 01.07.2013 р. виконавчий лист.
12.07.2013 р. ВДВС Святошинського РУЮ м.Києва винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо виконання даного рішення суду.
Відповідно до довідки ВДВС Святошинського РУЮ м.Києва від 22.01.2016 р. вбачається що на виконанні перебуває виконавче провадження по виконання виконавчого листа №2/759/2783/13 від 01.07.2013 р. станом на 22.01.2016 р. боржником сплачено на користь стягувача 550 грн. - 27.02.2013 р., 550 грн. - 23.02.2015 р., 550 грн. 27.02.2015 р., 1000 грн. 21.05.2015 р. та 1000 грн. 11.06.2015 р.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України, розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.
Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення на підставах, передбачених договором або законом (ч. 1ст. 598 ЦК України).
Такі підстави зазначені у статтях 599, 600, 601, 604-609 ЦК України, які не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.
Зокрема, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.
Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України).
Т.ч., виходячи зі змісту наведених норм ЦК України, ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.
Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідачки на підставі ч.2 ст.625 ЦК України інфляційних витрат та 3% річних за період прострочення грошового зобов'язання, 23.05.2013 р. по 17.02.2016 р. включно, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідачки належить присудити на користь позивачки понесені нею витрати по сплаті судового збору, в сумі 551,20 грн.
На підставі наведеного, ст.ст. 11, 509, 598, 599, 625 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 57- 60, 61,74-76, 88, 212-215, 218, 223, 224, 292, 294, 296 ЦПК України, суд -
Cтягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючої за адресою: АДРЕСА_2, ІПН: НОМЕР_2) суму сплаченого судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України - шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду м.Києва через Святошинський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України - після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя