У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоСитнік О.М.,
суддів: Гримич М.К., Леванчука А.О.,
Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Миколаївської міської ради Львівської області, третя особа - ОСОБА_7, про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та визнання права власності на частку у майні, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Львівської області від 23 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_6. звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 16 листопада 2011 року у справі за його позовом до ОСОБА_7 про поділ майна за ним визнано право власності на Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1, проведено реальний поділ житлового будинку та визнано право користування частиною земельної ділянки площею 159,7 кв. м (ділянка починається від хвіртки на головному вході за годинниковою стрілкою /15,0:16,5:8,5:13,5:6,5:5,3:0/, у спільному користуванні залишено частину земельної ділянки площею 221 кв. м (білий колір на таблиці). Вказував, що він бажає отримувати комунальні послуги до належної йому частини житлового будинку, проте це унеможливлюється тим, що земельна ділянка належить ОСОБА_7 Вважав, що оскільки він є співвласником зазначеного житлового будинку, тому земельна ділянка, призначена для його обслуговування, перебуває у спільній сумісній власності.

Просив визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_7, та визнати право власності на частку земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, за кадастровим номером НОМЕР_1, площею 159,7 кв. м, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 23 березня 2016 року позов задоволено частково. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2, виданий 22 лютого 2010 року на ім'я ОСОБА_7 У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 23 червня 2016 року рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 23 березня 2016 року скасовано у частині визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та у цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзіОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати в частині визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути частково задоволеназ таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, керувався тим, що згідно з рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 16 листопада 2011 року, яке є преюдиційним,за ОСОБА_6 визнано право власності на Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1. Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України позивачу повинна належати частина земельної ділянки пропорційна до його частки у праві власності на житловий будинок, проте спірна земельна ділянка на праві власності належить ОСОБА_7, тому право позивача порушене і підлягає захисту шляхом визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я ОСОБА_7

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, керувався тим, що позивач не надав доказів про порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи інтересів, які підлягають судовому захисту у спосіб визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку. Суд першої інстанції, задовольняючи позов у частині, вирішив питання про права та обов'язки ОСОБА_7, проте не залучив її відповідачем або співвідповідачем у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судами встановлено, що ОСОБА_7 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0523 га, за адресою: АДРЕСА_1, Львівська обл., за кадастровим номером НОМЕР_1, з цільовим призначенням - будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 22 лютого 2010 року, виданоим на підставі рішення Миколаївської міської ради Львівської області 12 сесії 5 скликання від 19 листопада 2008 року № 631/11, 14 сесії 5 скликання від 10 грудня 2009 року № 919/3 (а. с. 12).

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 16 листопада 2011 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ майна, яке набрало законної сили, за ОСОБА_6 визнано право власності на Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1, проведено реальний поділ житлового будинку та визнано право користування частиною земельної ділянки площею 159,7 кв. м (ділянка починається від хвіртки на головному вході за годинниковою стрілкою /15,0:16,5:8,5:13,5:6,5:5,3:0/). За ОСОБА_7 визнано право користування частиною земельної ділянки під правою частиною будинку розмірами /6,3; 13,5; 7,3; 16,5; 1,0; 7,0/, площею 91,6 кв. м, та правому куті ділянки розмірами /8,0; 9,0; 8,0; 9,0/, площею 72 кв. м, а всього - 163,6 кв. м. У спільному користуванні залишено частину земельної ділянки площею 221 кв. м (а. с. 6−9).

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Миколаївської міської ради Львівської області про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я ОСОБА_7, та визнання права власності на частину належної останній земельної ділянки, при цьому зазначивши ОСОБА_7 третьою особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав.

Проте судом першої інстанції у порушення вимог п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України не вирішено питання про склад осіб, які беруть участь у справі, не залучено до участі у справі ОСОБА_7 в якості співвідповідача, оскільки фактично позовні вимоги пред'явлені до неї, так як саме на її ім'я був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку, який позивач просить визнати недійсним.

У силу наданих ЦПК України повноважень апеляційний суд позбавлений можливості на стадії апеляційного розгляду справи залучити до участі у справі ОСОБА_7, однак зазначена обставина підлягає з'ясуванню і вирішенню судом першої інстанції, а саме: відповідно до ст. 33 ЦПК України суд має визначити процесуальне становище ОСОБА_7 та вирішити питання про залучення її до участі у справі з належним оформленням цієї процесуальної дії.

За таких обставин судами у порушення вимог ст. ст. 212−214, 316 ЦПК України не встановлено фактичних обставин, які мають значення для справи, та які правовідносини з них випливають, не вирішено питання щодо залучення до участі у справі ОСОБА_7 в якості співвідповідача, що призвело до ухвалення судових рішень, які не відповідають вимогам щодо законності і обґрунтованості, що у силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 23 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 23 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.М. Ситнік
Судді: М.К. Гримич Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко