АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4051/17 Суддя доповідач Карімова Л.В.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого: Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Баранкової В.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 11 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Топ Кредит» про розірвання кредитного договору та визначення розміру заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом, в якому просила розірвати кредитний договір № від 14.04.2016 року, укладений між нею та ТОВ «Топ Кредит», та визначити розмір заборгованості за вказаним кредитним договором.

В обгрунтування позовних вимог посилалась на те, що 14.04.2016 року між нею та ТОВ «Топ Кредит» був укладений кредитний договір №, за умовами якого їй було надано кредит у фактичному розмірі 4000 грн., зі сплатою відсотків за його користування строкм до 14.05.2016 року. У травні 2016 року вона втратила роботу і разом з нею всі свої джерела прибутків, у зв'язку з чим не має можливості надалі виконувати свої зобов'язання за спірним договором, а тому вважає, що ці обставини є такими, що суттєво впливають на спірні договірні відносини.

Відповідач - ТОВ «Топ Кредит» позов ОСОБА_3 не визнав, посилаючись на безпідставність його доводів.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 11 травня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вона втратила можливість займатися підприємницькою діяльністю, на яку вона розраховувала при укладенні спірного договору, що є суттєвою обставиною для його розірвання.

Перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів свою неможливість відповідати по зобов`язанням перед банком, оскільки само по собі настання неплатеспроможності позивача, не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору відповідно до вимог ст. 652 ЦК України.

Колегія суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 14.04.2016 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Топ Кредит» було укладено кредитний договір № на умовах його строковості, платності і повернення, на виконання якого відповідач надав ОСОБА_3 4 000 гривень строком до 03 травня 2016 року.

Відповідно до п. 3.2.1. вищевказаного договору, позичальник повинен сплатити відсотки за користування позикою, які становлять 1,70% за кожен день користування грошовими коштами, що становить 620,50 % річних, починаючи з дати видачі грошових коштів та до дати повернення грошових коштів включно.

Відповідно до п. 9.7 договору, якщо інше прямо не передбачено цим договором або чинним законодавством України, цей договір може бути розірваний лише за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього договору.

04 травня 2016 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Топ Кредит» було укладено додаткову угоду № до вказаного кредитного договору, якою сторони узгодили, що у зв'язку з погашенням процентів за користування позикою за період з 14 квітня 2016 року по 04 травня 2016 року, проценти за договором нараховуються з 04 травня 2016 року по 13 травня 2016 року. Позичальник, у свою чергу, зобов'язався повернути ТОВ

«Топ Кредит» позику в повному обсязі в терміни та в розмірах згідно з умовами договору, але не пізніше 13 травня 2016 року.

Зобов'язання за кредитним договором № від 14.04.2016 року ОСОБА_3 не виконала, в наслідок чого у неї виникла заборгованість, яка станом на 31.01.2017 року складає: заборгованість за кредитом в розмірі 4 000 грн., відсотки за користування кредитом в розмірі 680 грн., прострочені відсотки в розмірі 17884 грн., пеня в розмірі 10 520 гривень, а всього 33 084 грн.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони (ч. 2 ст. 652 ЦК України).

Частина 2 ст. 652 ЦК України передбачає наявність одночасно певних умов, достатніх для розірвання або зміни договору.

По-перше, в момент укладення договору сторони повинні виходити з того, що така зміна обставин не настане. У відповідності до даної умови, події, що викликали ускладнення у виконанні договору, і які можна назвати "істотною зміною обставин" повинні мати місце або стати відомими сторонам (заінтересованій стороні) після укладення договору. Названа умова є відсутньою, якщо буде встановлено, що заінтересована у розірванні або зміні договору сторона, знала про ці події і могла прийняти їх до уваги у момент укладення договору, а не легковажно ігнорувати їх. Легковажно проігноровані події, які і створили ускладнення, або іншими словами "істотну зміну обставин", створюють неможливість для сторони, яка заінтересована розірвати або змінити договір, покладатися на ускладнення.

По-друге, зміна обставин повинна бути зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагаються. Тобто події, які викликають ускладнення, не могли стороною бути розумно прийняті до уваги.

По-третє, виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала б при укладенні договору. Мова йде про зменшення цінності отримуваного стороною за договором, включаючи випадки коли виконання взагалі більш не має ніякої цінності для сторони, що отримує виконання.

Вчетверте, із суті договору або звичаїв ділового обороту не повинно випливати, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Виходячи із змісту названої умови, випадки ускладнення у виконанні договору не можуть мати місця, якщо потерпіла сторона прийняла на себе ризик зміни обставин. Прийняття на себе ризику зміни обставин не обов'язково повинно бути прямо відображено у договорі, такий висновок може бути слідувати із самого характеру та змісту зобов'язання.

Істотні зміни обставин мають значення лише у відношенні ще не здійсненного виконання і не мають правового значення для виконання, яке вже відбулося.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач повністю виконав умови кредитного договору № від 14.04.2016 року.

ОСОБА_3 виконала умови договору частково, сплативши заборгованість по кредиту в розмірі 1468 гривень.

Крім того, ОСОБА_3 легковажно проігнорувала можливість втрати нею роботи, та не надала доказів на підтвердження вчинення нею дій щодо пошуку іншої роботи (довідку про перебування на обліку в центрі зайнятості, відомості про участь у конкурсі на певну посаду тощо). Із суті спірного договору випливає, що ризик зміни обставин несе позивач; розірвання договору порушить співвідношення майнових інтересів сторін і позбавить відповідача того, на що він розраховував при укладенні договору.

Виходячи з наведеного, районний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_3 на те, що в момент укладення договору вона не розраховувала на втрату можливості займатися підприємницькою діяльністю, не є підставою для розірвання вказаного договору в порядку вимог ч.2 ст. 652 ЦК України.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що у відповідності до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення районного суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 11 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: