АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20.06.2017 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.06.2017 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - повернуто позивачу для подання до належного суду.

Не погодилась із зазначеним судовим рішенням позивач, нею подано апеляційну скаргу, вважаючи, що суд безпідставно повернув позовну заяву для подання до належного суду, порушивши при цьому норми процесуального права. Позивач зазначає, що судом не враховані вимоги ч.2 ст. 110 ЦПК України, згідно якої за домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них. Позивач зазначила в позовній заяві, що сторони домовились про розгляд справи саме в Дніпровському районному суді м. Києва (місце проживання позивача). Про це також свідчить нотаріально посвідчена заява відповідача, що додана до позовної заяви, яка адресована саме Дніпровському районному суду м. Києва. В заяві відповідача зазначено, що він не проти розірвання шлюбу із позивачем без його участі в Дніпровському районному суді м. Києва. Вважаючи ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Справа № 755/9189/17
№ апеляційного провадження 22-ц/796/9397/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Яровенко Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
В судовому засіданні позивач підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просила про її задоволення.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомлення про вручення судової повістки, причини неявки суду не повідомив, а тому, в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 293 ч. 1 п. 3 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві.

Судом встановлено, що у червні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Як вбачається із змісту позовної заяви, звертаючись до Дніпровського районного суду м. Києва, позивач посилалась на положення ч. 2 ст. 110 ЦПК України, тобто за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача: АДРЕСА_1.

Повертаючи позовну заяву позивачеві, суд першої інстанції виходив з того, що положення ст. 110 ЦПК України на вказані правовідносини не поширюються, а тому підстав для розгляду вказаного позову Дніпровським районним судом немає.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України, позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за з зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Згідно ч. 2 ст. 110 ЦПК України, позови про розірвання шлюбу можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

В розумінні даної норми, альтернативна підсудність є пільговою, вона встановлена для невеликої категорії справ, які мають особливо важливе значення для громадян. Специфіка цього виду підсудності полягає в тому, що в залежності від характеру матеріальних правовідносин та предмету спору, особистих обставин (стан здоров'я, малолітні діти тощо) позивач може обирати серед двох, трьох чи більшої кількості судів, які будуть компетентними розглянути таку справу.

Так, подаючи позов про розірвання шлюбу, позивач посилалась на положення ч. 2 ст. 110 ЦПК України та просила розглядати справу за її місцем проживання.

Разом з цим, положення вказаної статті не стосуються зазначених правовідносин, оскільки відсутні підстави для її застосування, а саме на утриманні позивача не перебувають малолітні або неповнолітні діти, матеріали справи не містять довідок про стан її здоров'я, що перешкоджає їй виїхати до місця проживання відповідача. До того ж відсутні дані і про зареєстроване місце проживання позивача у Дніпровському районі м. Києва.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що сторони домовились про розгляд справи саме в Дніпровському районному суді м. Києва (за місце проживання позивача), про що свідчить нотаріально посвідчена заява відповідача додана до позовної заяви, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки із змісту вказаної заяви вбачається, що відповідач просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги повністю визнає, матеріальних претензій до позивача не має, проте надання згоди відповідача на розгляд справи саме Дніпровським районним судом м. Києва вона не містить.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про непідсудність вказаної справи Дніпровському районному суду м. Києва.

Доводи апеляційної скарги про те, що при постановленні оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, а посилання на ч.2 ст. 110 ЦПК України є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

В порядку ст. 307 ч. 2, ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право, зокрема, постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Враховуючи, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, щодо визначення підсудності, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 311-315, 319 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20.06.2017 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: