Категорія: 27 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Осіпука В.В., Матвійчук Л.В..

з участю: секретаря Лимар Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою позивача на рішення Луцького міськрайонного суду від 03 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 11.03.2011 року ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 2500 грн. зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, оформлений відповідною заявою відповідача, в якій зазначено про його ознайомлення із Умовами та правилами надання банківських послуг.

У звязку із неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором станом на 31.10.2016 року утворилася загальна заборгованість у розмірі 14793,48 грн., яку ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з останнього, а також судові витрати по справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 03.04.2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, з підстав неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, а також через порушення норм матеріального та процесуального права.

Сторони будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явились, а тому колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ст. 305 ЦПК України.

У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання у відповідності до вимог ст. 197 ЦПК України не здійснюється.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а оскаржуване рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, виходячи з такого.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся з позовом до суду із спливом позовної давності про застосування якої заявив відповідач, у звязку з чим прийшов до висновку про те, що заявлений банком позов з цих підстав не підлягає до задоволення.

Однак до таких висновків місцевий суд прийшов з порушенням норм матеріального права та без повного зясування обставин, що мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, згідно заяви від 11.03.2011 року ОСОБА_1 про отримання кредиту, зазначено, що він ознайомлений з Умовами і Правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які були надані йому у письмовій формі, і що своїм підписом він підтверджує факт отримання повної інформації про умови кредитування в «Приватбанку» та згодний з тим, що його заява разом з Памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг (а.с.6).

Відповідно до умов вище зазначеного кредитного договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою відсотків за користування кредитом 2,5% на місяць, тобто 30% річних.

Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «універсальна», яка була видана відповідачу, розмір щомісячних платежів становить 7% від заборгованості, але не менше 50 грн., які повинні бути здійснені до 25 числа місяця, що слідує за звітним. Умовами договору (тарифами) передбачено сплату штрафу за порушення строків платежів у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій (а.с.7).

Відповідно до розрахунку банку у відповідача ОСОБА_1 у звязку із неналежним виконанням зобовязань за вказаним кредитним договором станом на 31.10.2016 року утворилася заборгованість у розмірі 14793,48 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 2492,07 грн., 8718,33 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, заборгованості з пені та комісії 2402,44 та штрафів 500 грн. (фіксована частина) та 680,64 грн. (процентна складова) (а.с.4-5).

З цього розрахунку вбачається, що дійсно, як зазначено місцевим судом в оскаржуваному рішенні, останній платіж по кредитному договору відповідачем здійснено 28.10.2013 року. Суд першої інстанції вважаючи, що саме з цього часу почався перебіг строку позовної давності, який за висновком суду сплинув 28.10.2016 року, і про застосування якої просив відповідач у своїй заяві від 03.04.2017 року (а.с.55), тоді як з позовом банк звернувся до суду лише 20.12.2016 року, тобто з пропуском встановленого ст. 257 ЦК України загального строку позовної давності в три роки. У своєму висновку суд також керувався правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду України 19.03.2014 року по справі № 6-14цс14 в якій зазначено, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов кредитного договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Проте місцевий суд, дійшовши до таких висновків не врахував наступного.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до п. 2.1.1.2.11. Умов та правил надання банківських послуг карта діє до останнього місяця, вказаного на лицевій стороні карти, включно.

З наданої в суді апеляційної інстанції банком довідки вбачається, що 11.03.2011 року відповідачу була видана кредитна картка № 963870 з терміном дії по вересень 2014 року включно, яка 13.05.2011 року була банком перевипущена на картку за № 407979 з терміном дії по лютий 2015 року включно.

Пунктом 2.1.12 Умов та правил надання банківських послуг визначено порядок нарахування і оплати процентів та комісії, порядок погашення боргових зобовязань.

Умовами договору, як зазначалося розмір щомісячних платежів становить 7% від заборгованості, з яких базова місячна відсоткова ставка становить 2,5%, а виходячи з цього, відсоткова ставка щодо сплати тіла кредиту становить 4,5%. Порядок погашення встановлений до 25 числа місяця, що слідує за звітним.

Отже, починаючи з наступного місяця після укладення кредитного договору, позичальник до 25 числа кожного місяця протягом 22 місяців і 7 днів включно по лютий 2013 року зобовязаний був сплачувати банку 4,5% тіла кредиту (100% : 4,5% на місяць = 22,22 міс., що становить 22 міс. 7 днів)

Виходячи з цього, перебіг строку позовної давності за вимогами банку щодо повернення тіла кредиту в розмірі 2492,07 грн. почався в лютому 2013 року, коли позичальник за умовами договору мав внести останній платіж на погашення тіла кредиту, і закінчився з огляду на встановлений ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності в три роки у лютому 2016 року, тоді як з позовом до суду банк звернувся лише 20.12.2016 році, у звязку з чим з врахуванням поданої відповідачем заяви про застосування позовної давності, яка щодо вказаної вимоги в даному випадку спливла, тому підстави для стягнення з відповідача на користь банку тіла кредиту в розмірі 2492,07 грн. в даному випадку відсутні.

В той же час, до часткового задоволення підлягають вимоги банку щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості за користування кредитом та пені, оскільки по день звернення банком до суду з даним позовом позичальник кредитним котами користувався та не повернув їх банку.

У звязку з цим розмір заборгованості за користування кредитом слід обраховувати виходячи із трирічного строку позовної давності, встановленої річної ставки зі сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 30% та сумою кредитних коштів (тіло кредиту), якими користувався позичальник. Розмір заборгованості у даному випадку буде становити становить 2242,86 грн. (2492,07 грн. тіло кредиту х 30 % х три роки), яка і підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь банку.

Частиною 1 ст. 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Оскільки з позовом до суду банк звернувся 20.12.2016 року, тому розмір пені слід обраховувати в межах одного року по час звернення з такими вимоги позивача, тобто з 20.12.2015 року по 20.12.2016 року. Отже, розмір пені в даному випадку, з огляду на те, що він станом на 31.10.2016 року становив 2402,44 грн., і його стягнення обмежується встановленим п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України строком позовної давності в один рік для такої вимоги, буде становити 500 грн., виходячи з того, що станом на 30.12.2015 року згідно розрахунку заборгованості нараховано 1902,44 грн. пені, яку слід відняти від нарахованої пені станом на 31.10.2016 року (2402,44 грн. - 1902,44 грн.), оскільки банком нарахована ця неустойка саме на вказану дату, а не на час звернення в суд з розглядуваним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки апеляційним судом вимоги позивача задовольняються частково, тому відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь банку підлягають до стягнення судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, розмір яких в даному випадку буде становити 536,54 грн. Такий розмір судових витрат обрахований, виходячи із розміру сплачених банком судових витрат при поданні позовної заяви та апеляційної скарги 2893,80 грн. (1378 грн. + 1515,80 грн.) помножених на суму задоволеного апеляційним судом розміру кредитної заборгованості - 2742,86 грн. і поділених на заявлену банком при зверненні до суду суму кредитної заборгованості в розмірі 14793,48 грн.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що у звязку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, оскаржуване в даній справі рішення суду підлягає відповідно до положень ст. 309 ЦПК України скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 03 квітня 2017 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 11 березня 2011 року в розмірі 2742 (дві тисячі сімсот сорок дві) грн. 86 коп., з яких: 2242 грн. 86 коп. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 500 грн. пеня.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 536 (пятсот тридцять шість) грн. 54 коп. на відшкодування судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: