У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Леванчука А.О., СтупакО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, виконавчого комітету Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою та зобов'язання вчинити дії; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - Виконавчий комітет Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою; за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, за касаційними скаргами ОСОБА_6 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року, рішення апеляційного суду Київської області від 31 січня 2017 року та рішення апеляційного суду Київської області від 21 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що на підставі ордеру від 29 березня 1979 року № 014853 він є основним наймачем квартири АДРЕСА_1. Користувачами даного жилого приміщення також були його дружина ОСОБА_7 і діти ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_9 та ОСОБА_9 Позивач вказував, що на час звернення до суду у квартирі залишилися зареєстрованими він та його син ОСОБА_5, але останній без поважних причин не проживає у квартирі, не приймає участі у її утриманні та взагалі не цікавиться цим майном, а тому просив визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та зобов'язати виконком Вишневої міської ради Київської області зняти ОСОБА_5 з місця реєстрації.

ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням. У обґрунтування своїх вимог зазначав, що у 2007 році він розлучився з дружиною та повернувся проживати у квартиру АДРЕСА_3. З того часу він користувався квартирою та утримував її, а його батько фактично не проживає у квартирі з 1992 року, оскільки спочатку відбував покарання, а потім проживав з іншою жінкою. У 2007 році ОСОБА_4 розлучився з ОСОБА_7 і квартирою взагалі не цікавився. Зазначав, що восени 2015 року він почав робити ремонт у помешканні, а оскільки грошових коштів не вистачало, здав його в оренду. Проте коли батько дізнався про це, то почав чинити йому перешкоди, хоча у квартирі не проживав більше 20 років.

Також до суду подала позов ОСОБА_6 Вказувала, що її батько ОСОБА_4 фактично не проживає у квартирі більше 15 років та не приймав участі в її утриманні. Посилаючись на те, що вона має право користування спірною квартирою на підставі ордеру, просила суд визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено. Позов ОСОБА_6 задоволено частково. Визнано ОСОБА_4 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 31 січня 2017 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року у частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_6 скасовано, ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у позові у цій частині. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 21 квітня 2017 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року у частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_6 скасовано, ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у позові у цій частині.

У касаційних скаргах ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги не можуть бути задоволені з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 29 березня 1979 року на підставі рішення Виконавчого комітету Києво-Святошинсько районної ради народних депутатів Київської області від 13 листопада 1978 року за № 557/4 ОСОБА_4 на сім'ю з 6 осіб (ОСОБА_7 - дружина, ОСОБА_8 - син, ОСОБА_5 - син, ОСОБА_9 - донька, ОСОБА_9 - син) видано ордер № 014853 на вселення у трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 (а. с. 4, 5, т. 1).

Згідно з довідкою за формою 3, виданою КП «УМГ» Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 25 квітня 2016 року за № 383 у спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_4 (власник) та ОСОБА_5 (син) (а. с. 6, т. 1).

З 07 червня 2016 року у спірній квартирі зареєстрований син ОСОБА_4 - ОСОБА_11 (а. с. 39, т. 1)

Після розірвання шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 09 листопада 2007 року (а. с. 52, т. 1) останній одружився вдруге та переїхав проживати до нової дружини у с. Плесецьке Васильковского району Киевскої області. У квартирі залишилася постійно проживати ОСОБА_7 (а. с. 94, т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 померла.

Згідно з вимогами ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Таким чином при вирішенні питання про втрату права користування житлом у даному випадку з'ясуванню підлягає як термін відсутності особи, так і поважність причин такої відсутності.

Частиною 1 ст. 10 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57−60 ЦПК України.

Cудами встановлено та ОСОБА_4 не спростовано, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_5 постійно, безперервно, протягом тривалого часу не проживав у спірній квартирі, немає доказів відсутності його речей у квартирі, відсутності інтересу до житлової площі. У спірній квартирі залишалися речі ОСОБА_5, останній доглядав за матір'ю, ніс витрати з утримання спірного майна, у тому числі оплачував комунальні послуги, проводив ремонтні роботи,

Крім того встановлено, що ОСОБА_4 з 2001 року не проживає у спірній квартирі. При цьому він не мав перешкод у користуванні спірним житлом, своїх речей там не зберігає, житловою площею не цікавився, витрати з утримання квартири не ніс.

Таким чином, суди зробили правильний висновок про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування спірною квартирою за правилами ст. 71 ЖК України, оскільки останній без поважних причин не користувався спірним житлом на протязі більше ніж шість місяців.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення.

Встановлено, що ОСОБА_9 10 серпня 2012 розірвала шлюб із ОСОБА_12 та 15 липня 2014 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_13, внаслідок чого змінила прізвище на «ОСОБА_13».

Статтею 64 ЖК України визначено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення, в тому числі правом на користування жилим приміщенням.

За змістом ст. ст. 71, 72 ЖК України наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору судом.

Враховуючи наведене, слід дійти висновку, що право на пред'явлення позову про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, належить наймачу жилого приміщення або членам його сім'ї, які проживають разом з ним, відповідно до ст. ст. 71, 107 ЖК України.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 починаючи з 11 травня 2004 року зареєстрована та проживає у гуртожитку по АДРЕСА_3 При цьому, квартира АДРЕСА_3 за даними КП «УМГ» Вишневої міської ради перебуває на балансі ЖЕД-3 м. Вишневого.

Оскільки ОСОБА_6 не підтвердила того факту, що вона є наймачем чи членом сім'ї наймача, а ОСОБА_4 порушено її права на користування житловим приміщенням у спірній квартирі, апеляційний суд обґрунтовано відмовив ОСОБА_6 у позові.

Доводи касаційних скарг на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційні скарги відхилити, а рішення апеляційного суду та рішення суду першої інстанції у незміненій апеляційним судом частині залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 31 січня 2017 року, рішення апеляційного суду Київської області від 21 квітня 2017 року та рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року у незміненій апеляційним судом частині залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Леванчук А.О. Ступак О.В.