Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Стахова Н.В.
Справа № 409/49/17
Провадження № 22ц/782/430/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року м.Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

Головуючого судді Стахової Н.В.

Суддів: Авалян Н.М., Орлова І.В.

за участю секретаря Подрябінкіна Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м.Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 19 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" (далі АТ «Укрексімбанк») звернулося до суду з зазначеними вимогами, в обґрунтування яких зазначило, що 30.07.2013 року між АТ «Укрексімбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту від 30.07.2013 року № БН/2013-07, за умовами якого відповідачу була відкрита кредитна лінія для проведення останнім операції з використання платіжної картки з лімітом заборгованості по кредиту 15 000,00 грн. на строк до 30.12.2013 року включно. Відповідно до умов кредитного договору (пункт 2.3 статті 2 та підпункт 7.2.4 пункту 7.2 статті 7 договору) відповідач зобов'язався сплачувати позивачу щомісяця проценти за користуванням кредитом у розмірі 28,00 % річних, не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за місяцем, за який вони були нараховані, та в дату остаточного повернення кредиту.

Відповідачем було порушено порядок погашення кредиту та сплати процентів, нарахованих за кредитом, тому позивач стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за Кредитним договором загальна сума якої станом на 15 грудня 2016 року становить 13 009,24 грн. та, яка складається з:

7 177,83 грн. заборгованості за кредитом (основним боргом);

5 831,41 грн. заборгованості за процентами.

У зв'язку з вищевикладеним, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість в розмірі 13009,24 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 19 квітня 2017 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості відмовлено.

Не погодившись з вищевказаним заочним рішенням АТ «Укрексімбанк» подано апеляційну скаргу, в якій апелянт, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 19 квітня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ «Укрексімбанк» в повному обсязі.

В судове засідання представник АТ «Укрексімбанк» не з'явився про місце та час судового засідання повідомлений у визначеному законом порядку, на адресу апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника банку.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, на перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ «Укрексімбанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження заявлених вимог, а саме не надано суду договору №БН/2013-07 від 30.07.2013 року.

Колегія суддів судової палати погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається в письмовій формі.

Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів відсуми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виходячи з аналізу зазначених норм вбачається, що підставою виникнення кредитних правовідносин є кредитний договір, який повинен містити умови надання кредиту, строк повернення кредиту, права та обов'язки сторін, розмір та порядок сплати процентів, а також відповідальність боржника у разі порушення виконання умов договору.

Предметом спору по даній справі є кредитна заборгованість в розмірі 13009 грн.24 коп.

На підтвердження заявлених вимог, позивачем надано тільки розрахунок заборгованості та копія поточної виписки за контрактом.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справах, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості, позивач в позовній заяві зазначив, що між банком та відповідачем був укладений договір про відкриття та обслуговування карткового рахунка з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту від 30.07.2013 року № БН/2013-07, за умовами якого відповідачу була відкрита кредитна лінія для проведення останнім операції з використання платіжної картки з лімітом заборгованості по кредиту 15 000,00 грн. на строк до 30.12.2013 року включно.

В позовній заяві вказано, що відповідно до умов кредитного договору (пункт 2.3 статті 2 та підпункт 7.2.4 пункту 7.2 статті 7 договору) відповідач зобов'язався сплачувати позивачу щомісяця проценти за користуванням кредитом у розмірі 28, 00 % річних, не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за місяцем, за який вони були нараховані, та в дату остаточного повернення кредиту. Відповідно до п.п. 9.1 та 9.2 статті 9 кредитного договору, у разі прострочення сплати заборгованості за кредитом/овердрафтом та/або процентами за кредитом/овердрафтом, відповідач повинен сплатити банку за кожний день прострочення, включаючи день сплати, пеню.

Разом з тим матеріали справи не містять договору про відкриття та обслуговування карткового рахунка з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту від 30.07.2013 року № БН/2013-07.

При відсутності договору (тексту договору) не можливо перевірити, чи видавалася платіжна картка відповідачу, який ліміт кредиту було надано відповідачу та умови надання кредиту, відсотки та відповідальність відповідача у разі порушення виконання зобов'язання.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування заявлених вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом (основним боргом), заборгованості за процентами, тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заявлених вимог до ОСОБА_2 обґрунтований.

Колегія суддів судової палати не погоджується з доводами апеляційної скарги, що позивачем вимоги обґрунтовані та ним надані всі документи наявні у банку, виходячи з наступного. Сам розрахунок та виписка не містять відомостей, щоб дозволили перевірити, чи видавалася платіжна картка, правильність нарахування відсотків позивачем, оскільки розмір відсотків, відповідно до вимог закону передбачаються умовами договору. Тобто, позивач не надав суду належних та допустимих доказів в обґрунтування заявлених вимог, твердження позивача про укладення договору з відповідачем повинно бути підтверджено відповідно до ст.ст.59, 60 ЦПК України договором на який посилається банк у позовній заяві.

Посилання апелянта на те, що документи кредитної справи відповідача знаходяться у м. Луганську не підтвердженні належними доказами, крім того, позивач у позовній заяві обґрунтовуючи свої вимоги посилається на пункти кредитного договору, який не було надано суду під час розгляду справи.

На підставі викладеного, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержання норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (АТ «Укрексімбанк) відхилити.

Заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 19 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий

Судді: