УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2017 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ізмайлова Т.Л., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 04 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району, Хмельницької районної державної адміністрації, ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення сільської ради та скасування реєстрації права власності на земельну ділянку та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, -

в с т а н о в и в:

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, який в процесі розгляду уточнив, та просив визнати незаконним та скасувати рішення Лісовогринівецької сільської ради № 33 від 30 листопада 2015 року «Про затвердження ОСОБА_2 технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання її у власність» та рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень, від 29 січня 2016 року.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що розпорядженням Хмельницької районної державної адміністрації № 1522/2012-р від 31 серпня 2012 року йому було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району площею 0,20 га.

Рішенням Хмельницької районної ради № 39-15/2013 від 06 березня 2013 року змінено межі сіл Лісові Гринівці та Скаржинці Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області та включено відповідно до проекту землеустрою в межі села Лісові Гринівці Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району 1182,3109 га земель, у складі яких перебувала і спірна земельна ділянка.

Після завершення розробки проекту землеустрою позивач неодноразово звертався з заявами до Лісовогринівецької сільської ради, з яких збереглася лише заява від 03 лютого 2016 року, і просив затвердити розроблений проект землеустрою та передати земельну ділянку у власність.

Його заяву було задоволено лише рішенням сільської ради № 30 від 26 лютого 2016 року, затверджено проект землеустрою та передано в приватну власність вказану земельну ділянку.

Однак зареєструвати своє право власності на вказану земельну ділянку позивач не зміг, так як право власності на цю ділянку вже було зареєстровано за ОСОБА_2 Передачу їй земельної ділянки вважає незаконною, оскільки вона в процесі набуття земельної ділянки скористалася проектом землеустрою позивача, земельна ділянка вже була сформована і їй присвоєно кадастровий номер за заявою та на основі документації ОСОБА_4 ОСОБА_2 не дотримано процедури набуття земельної ділянки у власність, передбаченої ст. 118 ЗК України.

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому просила визнати незаконним та скасувати рішення Лісовогринівецької сільської ради № 40 від 26 лютого 2016 року про затвердження ОСОБА_4 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,2 га та про передачу цієї земельної ділянки у приватну власність.

Вказує на те, що ОСОБА_4 розробив проект землеустрою без дотримання визначеного строку, крім того, не доведено, що дозвіл йому було надано для розробки проекту саме тієї ділянки, яка стала в подальшому її власністю. На час звернення ОСОБА_4 до сільської ради спірна земельна ділянка вже перебувала у її власності, не була вільною і сільська рада внаслідок цього не вправі була нею розпорядитися.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 04 травня 2017 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано недійсним рішення Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області № 33 від 30 листопада 2015 року «Про затвердження ОСОБА_2 технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання її у власність».

Визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 27986472 від 29 січня 2016 року державного реєстратора Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Росновської Н.В. У задоволенні решти вимог позову відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та задовольнити їїпозовні вимоги, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, вважаю, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, вірно виходив із того, що передача у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки відбулася з порушенням встановленого ч. ч. 6-9 ст. 118 ЗК України порядку безоплатної передачі земельних ділянок у власність, крім того, ця земельна ділянка на момент її передачі відповідачці не була вільною, тому оскаржувані рішення Лісовогринівецької сільської ради та рішення про державну реєстрацію права власності не відповідають закону та порушують права ОСОБА_4

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності даних судових рішень. Викладені заявником обставини не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Обставин щодо порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи апеляційним судом не вбачається.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району, Хмельницької районної державної адміністрації, ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення сільської ради та скасування реєстрації права власності на земельну ділянку та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Т.Л. Ізмайлова