Справа № 343/1699/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1380/2017
Головуючий у 1 інстанції Керніцький І. І.
Суддя-доповідач Томин
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

за участю секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за поданням заступника начальника відділу Державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Долинського районного суду від 02 жовтня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Заступник начальника відділу ДВС Долинського районного управління юстиції Карбівська Л.М. звернулася до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 до виконання ним зобов'язань по сплаті заборгованості по отриманих кредитах на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно рішення суду.

Вимоги мотивувала тим, що в провадженні відділу ДВС Долинського районного управління юстиції знаходиться виконавче провадження №46767437 з виконання виконавчого листа №343/298/14-ц, виданого 13.05.2014 року на підставі рішення Долинського районного суду від 11.04.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 18580,25 грн. заборгованості за кредитним договором та 243,60 грн. судового збору.

В наданий для добровільного виконання рішення суду строк заборгованість не сплачена. 05.03.2015 року дано запити в реєструючи установи про майновий стан боржника та наявність закордонного паспорту. За отриманою інформацією боржник за вказаною у виконавчому документі адресою не проживає, періодично виїжджає за межі України.

Крім того, до відділу ДВС Долинського районного управління юстиції поступило повідомлення представника стягувача про те, що рішення суду не виконано, а божник має намір виїхати за межі України.

Вважає, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, а обмеження у праві виїзду за межі України може вплинути на виконання ним своїх зобов'язань.

Ухвалою Долинського районного суду від 02 жовтня 2015 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа до виконання ним зобов'язань по сплаті заборгованості по отриманих кредитах в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно рішення суду.

ОСОБА_2 на дану ухвалу суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на її незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права.

Апелянт зазначає, що українським та міжнародним правом передбачено право фізичної особи на свободу пересування та право вільно залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Вказує, що суд першої інстанції порушив норми процесуального закону щодо повідомлення боржника про обмеження його у праві виїзду за кордон.

Крім того, вважає непідтвердженим жодними доказами факт його ухилення від виконання зобов'язань, так як йому не було відомо про заочне судове рішення та відкрите виконавче провадження.

Зазначає, що місцевий суд безпідставно зазначив в резолютивній частині оскаржуваної ухвали про направлення її до Адміністрації ДПС для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, хоча ці функції віднесено до повноважень державного виконавця.

Також посилається на недоведеність державним виконавцем наміру боржника виїхати за кордон з тим, щоби ухилятися від виконання зобов'язань за судовим рішенням.

У зв'язку з наведеним, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання заступника начальника відділу ДВС Долинського районного управління юстиції Карбівської Л.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2

В судове засідання апеляційного суду сторони не з'явилися, причини неявки не повідомили, повідомлялися належним чином про час та місце розгляду справи.

Неявка належним чином повідомлених сторін не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи подання заступника начальника відділу Державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, суд виходив з того, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання рішення суду.

Однак, погодитися з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може з огляду на наступне.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на день розгляду подання) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Як роз'яснив Верховний Суд України в листі від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах будь-якої держави. Кожна людина має право вільно залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачені законом, і які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Положеннями п.п. 2, 5 ч. 1, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон у випадку коли діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

З аналізу наведених норм слідує, що необхідною умовою для застосування тимчасового обмеження у виїзді за кордон є встановлення факту умисного ухилення боржника - фізичної особи від виконання зобов'язань за рішенням суду.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Згідно з положеннями статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається.

З урахуванням вимог ст. 377-1 ЦПК України, п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України», п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» саме заявник - державний виконавець зобов'язаний довести навмисне або інше свідоме невиконання боржником рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що в справі №343/298/14 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, 13.05.2014 року видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 18580,25 грн. заборгованості за кредитним договором та 243,60 грн. сплаченого судового збору (а.с. 4).

Державним виконавцем направлено запити в реєструючі установи про перевірку майнового стану боржника. Згідно наданих відповідей автотранспортні засоби та нерухоме майно за ОСОБА_2 не зареєстровані, даних про доходи немає (а.с. 10, 16-20).

Постановою заступника начальника відділу ДВС Долинського районного управління юстиції Карбівської Л.М. від 12.03.2015 року накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_2 в межах суми боргу та заборонено його відчужувати (а.с. 9).

За даними акту державного виконавця від 26.06.2015 року за місцем проживання, вказаному в довідці АДС ВСГІРФО УМВС, а саме: АДРЕСА_1, ОСОБА_2 не поживає, зі слів сусідів періодично виїжджає за межі України (а.с. 15).

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів отримання боржником виклику державного виконавця, як і будь-яких інших даних, які б свідчили про навмисне чи інше свідоме невиконання обов'язків, від яких він ухилився, чи перешкоджав проведенню стягнення боргу, чи не з'являвся на виклики державного виконавця. Наведені обставини залишились поза увагою суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що боржник ухиляється від виконання судових рішень не відповідає встановленим обставинам справи. Ухвала суду постановлена без дотримання норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою в задоволенні подання заступника начальника відділу Державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Долинського районного суду від 02 жовтня 2015 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні подання заступника начальника відділу Державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Василишин Л.В.

Максюта І.О.