Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1990/17 Головуючий у 1-й інстанції: Яркіна С.В.
Є.У.№ 317/3611/16-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

секретар: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,-

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 28 лютого 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із вищевказаним позовом, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 11 773, 84 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог Банк зазначав, що 07.03.2007 року між Банком та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, за яким остання отримала кредит у сумі 34945,91 доларів США зі сплатою 10,08% річних за користування кредитом та строком повернення до 07.03.2012р. З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань за кредитом того ж дня між позивачем та поручителями ОСОБА_4М.і ОСОБА_5 були укладені договори поруки.

На порушення умов кредитного договору позичальник свої зобовязання не виконав, кредит не повернув, станом на 07.06.2016 р. має заборгованість 33 760,8 доларів США, із яких: 9 496,62 доларів США за тілом кредиту, 5 732,97 доларів США по процентам за користування кредитом, 1 698,84 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 16 832,46 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань.

Судовим рішенням від 30.05.2012 року з відповідачів у солідарному порядку було стягнуто 21 987,05 доларів США заборгованості, що існувала станом на 19.04.2012 року. Посилаючись на те, що до теперішнього часу судове рішення не виконано, кредит не погашено, Банк просив суд стягнути з відповідачів солідарно 11 773,84 доларів США різниці між заборгованістю, визначеною станом на 07.06.2016 року, і стягнутою за судовим рішенням від 30.05.2012 року.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 28 лютого 2017 року Банку відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.ст. 307, 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач пропустив строк позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачами у суді першої інстанції. .

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на доказах, яким дана правильна оцінка.

Встановлено, що 07.03.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір №ZPO0AК10110391, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику строковий кредиту у розмірі 34 945, 91 доларів США зі строком повернення до 07.03.2012 року, з умовами повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що передбачено кредитним договором (а.с.13-15).

Відповідно до п.7.1 договору банк зобовязується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу банка на строк з 07 березня 2007 року по 07 березня 2012 року включно у вигляді непоновлюваної лінії (далі «Кредит») у розмірі 34 945,91 доларів США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотків за додаткове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п.6.2 даного договору.

Згідно з п.4.1. при порушенні позичальником будь-якого зобовязання, що передбачено п.п.2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземні валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Пунктом 7.4 договору передбачено, що згідно зі ст.212 ЦК України, при порушенні позичальником зобовязань з погашення кредиту, передбачених п.п.1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,09 % на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом (а.с.13-15).

В забезпечення виконання грошових зобов'язань позичальника того ж дня між ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з кожним окремо укладено договори поруки, згідно яким у разі невиконання позичальником умов кредитного договору поручителі відповідають солідарно з позичальником по взятих ним зобов'язаннях. У пункті 11 укладеного сторонами договору поруки зазначено, що цей договір діє до повного виконання зобовязання за кредитним договором. Пунктом 12 договору поруки передбачено, що порука за цим договором припиняється після закінчення пяти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (а.с.16,17).

На порушення умов договору позичальник взяті на себе зобовязання не виконав, станом на 07.06.2016 має заборгованість у розмірі 33 760,89 доларів США, із яких: 9 496,62 доларів США за кредитом; 5 732,97 доларів США за процентами за користування кредитом; 1 698,84 доларів США за комісією; 16 832,46 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором (а.с.6-8).

Заочним рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 30 травня 2012 року з боржника і поручителів стягнута солідарно заборгованість за вказаним кредитним договором, визначена станом на 19.04.2012 року в загальній сумі 21 987, 05 доларів США, що за курсом НБУ на день стягнення становило 165 456, 66 грн., із яких: 9 526, 64 долари США заборгованості за кредитом, 4 885, 32 долари США заборгованості по процентам, 1 698,84 долари США заборгованості по комісії, 5 876, 25 доларів США пеня (а.с.222).

У передбаченому законом порядку рішення суду не виконано, виконавчий лист банком не отримувався і до примусового виконання не предявлявся.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк звернення до суду за захистом порушених прав, оскільки згідно із умовами договору сторони встановили строк дії кредитного договору і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 07 березня 2012 року, перше рішення про стягнення боргу було ухвалено 30 травня 2012 року, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом позивач повторно звернувся тільки у серпні 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на такі обставини.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Пунктом 2.2.2 кредитного договору передбачено, що позичальник зобовязаний сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.2.3.1,2.3.2,3.1,7.1,7.4 договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повернення кредиту.

Згідно із пунктом 3.1 кредитного договору за користування кредитом у період з дати списання із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі, визначеному в п.7.1 частини даного договору. При порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, передбачених умовами договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі, зазначеному у п.7.4 цього договору на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Розраховані відповідно до цього пункту договору відсотки сплачуються позичальником щомісяця в період сплати понад зазначену у п.1.1 суму щомісячного платежу.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За правовою позицією Верховного Суду України у справах №6-249 цс 15 від 02.12.2015р., №6-157 цс 16 від 25.05.2016 р. наявність невиконаного судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору , а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до ст.1048 ЦК України.

Проте, як вбачається із тексту позовної заяви і розрахунку заборгованості, доданого Банком до позовної заяви, визначаючи розмір загальної заборгованості за кредитним договором, що існувала станом на 07.06.2016 року, Банк зазначив, що загальний залишок заборгованості за процентами становить 5 732, 97 доларів США, із яких 4 885, 32 долари США заборгованості по процентам вже стягнуті судовим рішенням від 30 травня 2012 року, а решта 847,65 доларів СШАА були нараховані до 28.09.2012 року. Після 28 вересня 2012 року відсотки на неповернуті кредитні кошти Банком не нараховувалися, а штрафні санкції нараховувалися на основну заборгованість, що виникла до 28. 09.2012 року.

Отже, вимоги про стягнення відсотків, нарахованих після 28.09.2012 року, і пені, нарахованої на такі відсотки, в цій справі Банком не заявлялися.

Надані Банком письмові пояснення до апеляційної скарги з уточненими розрахунками заборгованості за відсотками, згідно яким заборгованість за процентами становить 14 665, 16 доларів США, в тому числі за період з 24.08.2013 р. по 07.06.2016 року у розмірі 6 514,69 доларів США, за пенею 14 751,25 доларів США, не є підставою для їх стягнення в суді апеляційної інстанції. Такі вимоги у суді першої інстанції не заявлялися, докази нарахування зазначених процентів і пені суду першої інстанції не надавалися, а тому судом не перевірялися і не розглядалися.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції вимог ст.1048 ЦК України являються неспроможними.

За положенням ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно тощо).

Зважаючи на те, що Банком у цій справі заявлені вимоги про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими до 28 вересня 2012 року і за пенею, нарахованою на суму основного боргу, що утворився до 28 вересня 2012 року, тобто до основної вимоги, строк давності щодо якої сплинув, суд першої інстанції у відповідності до ст.266 ЦК України дійшов обґрунтованого висновку про пропуск Банком строку і до вимог щодо стягнення пені, нарахованої на такі вимоги, і щодо вимог про солідарне стягнення заборгованості з поручителів.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, дав належну оцінку наданим доказам в їх сукупності та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позову.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст.307,308,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 28 лютого 2017 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: