АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/4201/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1909/17Головуючий у 1-й інстанції Мурашова Н. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Бутенко С.Б., Пікуля В.П.,

За участю секретаря: Зеленської О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 травня 2017 року та на додаткове рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 липня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третіх осіб ОСОБА_5, приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_6, Центру надання адміністративних послуг про скасування довіреності, визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказував, що йому належало право власності на 1/2 частину житлового будинку №5 по пров. Одеському в м. Кременчуці. Вказував, що має алкогольну залежність та перебуває на обліку в Кременчуцькому наркологічному диспансері з 2004 року. 16.01.2015 року особи на ім'я Катерина, Дмитро та ОСОБА_7 скориставшись його станом, коли він не усвідомлював своїх дій та не міг ними керувати у зв'язку з перебуванням в стані алкогольного спяніння. У нотаріуса ОСОБА_6, шляхом обману змусили його підписати документи, зміст яких він не зрозумів. Позивач вважав, що підписує розписку про отримання ним грошових коштів, однак як виявилося, він посвідчив довіреність на ім'я ОСОБА_3, якою уповноважив останнього продати належну йому частину будинку. Його, ОСОБА_2 запевнили, що при наданні ним згоди на продаж належної йому частини будинку, він отримає завдаток 15000 грн. та будинок за межами міста Кременчука. Після оформлення зазначених документів, особа на ім'я Катерина забрала у позивача паспорт. В травні 2015 року ОСОБА_2 дізнався від сестри ОСОБА_5, що його частина будинку продана за 100000 грн. При цьому ОСОБА_2 не отримав за продаж належної йому частини будинку ані грошей, ані іншого будинку за містом. Посилаючись на викладене, вказував що при продажу належної йому частини будинку були порушені його права, оскільки він не її продавати, а ОСОБА_3 з іншими особами, скориставшись його алкогольною залежністю, ввівши його в оману, заволодів його майном. Таким чином, позивач просив суд скасувати довіреність реєстр.№80, посвідчену приватним нотаріусом ОСОБА_6, якою ОСОБА_2 доручив ОСОБА_3 продати належну йому 1/2 частину житлового будинку №5 по пров. Одеському в м. Кременчуці; визнати недійсним договір купівлі-продажу зазначеної частини житлового будинку, посвідчений 13.05.2015 року приватним нотаріусом ОСОБА_6; зобов'язати Центр надання адміністративних послуг у м. Кременчуці скасувати державну реєстрацію цього договору купівлі-продажу частини житлового будинку.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Плолтавської області від 11 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Додатковим рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.07.2017 року стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1073,60 грн. за подачу позовної заяви.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Зокрема апелянт зазначає, що оскаржуване судове рішення містить невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, воно прийняте без дослідження всіх доводів відсутності волевиявлення на продаж будинку. Про відсутність наміру продавати половину будинку свідчать розписки від 16.01.2015 року і 23.01.2015 року, які йому диктував ОСОБА_3, де зазначено, що отримуючи завдаток у розмірі 15 000 грн. він зобовязався сам нотаріально переоформити свою частину будинку, а у разі відмови - повернути гроші у подвійному розмірі. Разом з тим, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на додаткове рішення стосовно сплати судового збору, яке також просив скасувати.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину, посвідчене 02.04.1981 року державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 отримали право власності в порядку спадкування в рівних частках на житловий будинок з господарськими приміщеннями, розташовані за адресою: м. Кременчук пров. Одеський, 5. (а.с.7).

16.01.2015 року приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_6 посвідчив довіреність ОСОБА_2, якою він уповноважив ОСОБА_3 одержати дублікати правовстановлюючих документів та продати або обміняти належну йому частину житлового будинку з господарськими будівлями №5 по пров. Одеському в м. Кременчуці за ціну та на умовах на власний розсуд. Для цього ОСОБА_2 надав ОСОБА_3 право підписати договір купівлі-продажу, міни, розписуватися за ОСОБА_2, одержати належні йому ОСОБА_2 гроші.

В той же день 16.01.2015 року ОСОБА_2 дав ОСОБА_3 письмову розписку про отримання від нього грошових коштів в сумі 15000 грн. - завдатку, а 23.01.2015 року дав письмову розписку про отримання від нього грошових коштів в сумі 3000 доларів США за продаж належної йому 1/2 частини будинку з господарськими будівлями №5 по пров. Одеському в м. Кременчуці

02.04.2015 року приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_6 посвідчив заяву ОСОБА_2 , якою останній запропонував співвласнику ОСОБА_5 придбати належну йому частину будинку з господарськими будівлями №5 по пров. Одеському в м. Кременчуці за 100000 грн.

06.05.2015 року ОСОБА_2 звернувся до правоохоронних органів із заявою про невиконання ОСОБА_3 умов договору купівлі-продажу. При цьому в своїй заяві ОСОБА_2зазначав, що в січні 2015 року дав ОСОБА_3 генеральну довіреність на продаж належної йому частки будинку, за що отримав 15000 грн. За продаж частки будинку ОСОБА_3 повинен був передати ОСОБА_2ще 10000 грн., але не виконав свого зобов'язання, грошові кошти не віддав. Також ОСОБА_2 зазначив, що у нього відсутній паспорт, висловив припущення, що паспорт може знаходитись у ОСОБА_3

13.05.2015 року ОСОБА_3, діючи на підставі довіреності, уклав від імені ОСОБА_2 договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6, за умовами якого належна ОСОБА_2 1/2 частина будинку з господарськими будівлями №5 по пров. Одеському в м. Кременчуці була продана ОСОБА_4 за 100000 грн. Зазначені грошові кошти були передані ОСОБА_3

Вирішуючи спір по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив та оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, місцевий суд правомірно виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, є правочином.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 346 ЦК України, право власності припиняється в тому числі у разі відчуження власником свого майна.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 237 ЦК України представництво це правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. (ст. 239 ЦК України).

Відповідно до ст. 244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Статтею 248 ЦК України встановлено, що представництво за довіреністю припиняється в тому числі у разі скасування довіреності особою, яка її видала. У разі припинення представництва за довіреністю представник зобов'язаний негайно повернути довіреність.

Відповідно до ст. 249 ЦК України, особа, яка видала довіреність, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною.

Відповідно до ст. 214 ЦК України, особа, яка вчинила односторонній правочин, має право відмовитися від нього, якщо інше не встановлено законом. Якщо такою відмовою від правочину порушено права іншої особи, ці права підлягають захисту. Особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані. Відмова від правочину вчиняється у такій самій формі, в якій було вчинено правочин. Правові наслідки відмови від правочину встановлюються законом або домовленістю сторін.

Місцевий суд зауважив, що ОСОБА_2 жодних дій щодо скасування довіреності в встановленому законом порядку не вчинив, до суду доказів про звернення до нотаріуса із заявою про скасування довіреності, виданої ним ОСОБА_3 16.01.2015 року не надав. Разом з тим, ОСОБА_2 визнав, що має паспорт КО994007, виданий 25.06.2015 року Крюківським РВ у м. Кременчуці УДМС України в Полтавській області.

Також слід зауважити, що до правоохоронних органів ОСОБА_2звернувся 06.05.2015 року, а договір купівлі-продажу належної йому частини будинку був укладений 13.05.2015 року, однак за цей час ОСОБА_2 довіреність на право продажу не скасував.

Таким чином підстави вважати порушеними, невизнаними чи оспорюваними його права щодо довіреності, виданої ним 16.01.2015 року ОСОБА_3 відсутні.

Статтею 1 Закону України "Про нотаріат", встановлено, що в Україні покладено на нотаріат обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Поряд з цим, місцевий суд вірно не вбачав наявності помилки чи обману ОСОБА_2, які могли бути підставою для скасування довіреності та визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

З матеріалів справи слідує, про що також зазначено судом першої інстанції, що ОСОБА_2 на момент посвідчення довіреності та договору купівлі-продажу не помилявся щодо природи правочину, мав намір продати належну йому частину будинку, що відповідало його внутрішній волі, та зовнішньому волевиявленню.

На зазначене зокрема вказує те, що в січні 2015 року ОСОБА_2 показував ОСОБА_3 свою частину будинку для продажу, двічі брав у ОСОБА_3 кошти за продаж будинку, а в квітні 2015 року з паспортом звертався до нотаріуса із заявою про повідомлення співвласника про продаж своєї частини будинку. Ще 06.05.2015 року він звертався до правоохоронних органів із заявою про невиконання умов договору купівлі-продажу ОСОБА_3, а саме не здійснення повного розрахунку за продаж його частини будинку.

Поряд з цим, вказуючи про невиконання ОСОБА_3 умов правочину, ОСОБА_2 до суду з вимогою про стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів або визнання правочину недійсним з інших підстав не звертався.

Судом першої інстанції розглянуто інші обставини, з яким матеріальний закон повязує визнання правочинів недійсними та надано їм оцінку.

Зокрема твердження ОСОБА_2, що оспорюваний правочин вчинений в стані алкогольного сп'яніння, на слушну думку суду не є тяжкою обставиною в розумінні ст. 233 ЦК України.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені правовідносини, що склалися між сторонами і їм надана належна правова оцінка, в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні, а відтак суд обґрунтовано прийшов до висновку про відмову у позові.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

В свою чергу, апеляційні скарги не містять нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в них доводи не є переконливими, а лише дублюють зміст позовної заяви, та їм надана належна правова оцінка судом першої інстанції.

Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції зясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування оскаржуваних рішень судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 травня 2017 року та додаткове рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_8 /підпис/ ОСОБА_9

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області _______________ ОСОБА_1