Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати спільним сумісним майном подружжя автомобіль Chery Tiggo, номерний знак НОМЕР_1; допустити відступ від принципу рівності подружжя у праві власності на спільне сумісне майно та визнати за нею право власності на 2/3 частини вказаного автомобіля; стягнути з ОСОБА_5 на її користь 71 148 грн, які складають 2/3 частини вартості спірного автомобіля.

На обґрунтування заявлених позовних вимог зазначала, що з 15 вересня 2007 року по 28 березня 2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 За час шлюбу ними за рахунок кредитних коштів було придбано автомобіль Chery Tiggo, номерний знак НОМЕР_1, який є їх спільною сумісною власністю. При цьому враховуючи, що на її утриманні знаходиться малолітній син, на підставі ч. 3 ст. 70 СК України просила відступити від принципу рівності часток у праві спільної сумісної власності на автомобіль.

У грудні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, обґрунтовуючи його тим, що під час його шлюбу з

ОСОБА_4 було придбане спільне майно (16 позицій речей побутового вжитку), право власності на яке належить в рівних частинах йому та ОСОБА_4 Загальна вартість такого майна, з урахуванням поданих уточнень, становила 44 213 грн 56 коп.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_5 просив стягнути з ОСОБА_4 половину вартості вказаного спільного майна.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Визнано спільним сумісним майном подружжя автомобіль Chery Niggo, номерний знак НОМЕР_1, вартістю 106 722 грн.

Визнано за ОСОБА_4 в порядку ч. 1 ст. 70 СК Україниправо власності на 1/2 частки вказаного автомобілю.

На підставі ч. 3 ст. 70 СК України допущено відступ від принципу рівності подружжя у праві власності на спільне сумісне майно і визнано за ОСОБА_4 право власності на 2/3 частини вказаного автомобіля.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 71 148 грн, які складають 2/3 частини вартості спірного автомобіля.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовлено в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2016 року рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 квітня 2016 року в частині поділу майна та відмови в задоволенні зустрічного позову скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення.

Визнано: посудомийну машину Indesit DSG 263 EU, вартістю 3 500 грн; фотокамеру Canon A470, вартістю 1788 грн 08 коп.; холодильник Indesit BAN 14, вартістю 7 200 грн 59 коп.; матрац Рио, вартістю 1 600 грн; телевізор Samsung PS-42c91HX, вартістю 5000 грн; пральну машину LG WD-80154NP, вартістю 1779 грн 38 коп.; мікрохвильову піч, вартістю 2 302 грн; мобільний телефон Samsung S5230, вартістю 1 700 грн; кінокамеру Panasonic NV-GS90EE, вартістю 3 500 грн; комплект м'яких меблів-диван 1шт., крісло-2шт., вартістю 2 400 грн; комплект кухонних меблів «Ніка», вартістю

1 600 грн; м'який куток кухонний (колір-коричневий), вартістю 600 грн; двері броньовані, вартістю 1 500 грн, а всього на суму 34 470 грн 05 коп., що знаходяться в квартирі АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю подружжя

ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 1/2 частини вартості спільного майна подружжя в розмірі 17 235 грн 03 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1/2 частини вартості автомобіля Chery Тiggo, номерний знак НОМЕР_1, в розмірі

25 000 грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах касаційного оскарження, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК Українисуд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що автомобіль Chery Тiggo придбаний сторонами під час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя, при цьому відповідач не сплачує аліменти на утримання сина, а тому наявні підстави, передбачені ч. 3 ст. 70 СК України, для відступу від рівності часток у справі спільної сумісної власності.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог

ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із їх необґрунтованості, оскільки до переліку майна, яке підлягає поділу включено майно, яке придбане до реєстрації шлюбу, є речами індивідуального користування, при цьому має ділитись між подружжям в натурі.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 та ухвалюючи в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 не надано належних та допустимих доказів щодо наявності підстав для відступу від рівності часток у праві спільної сумісної власності на підставі ч. 3 ст. 70 СК України. При цьому спірний автомобіль був проданий ОСОБА_5, а тому в порядку поділу зазначеного майна з відповідача на користь позивача підлягає стягненню половина його вартості.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічного позову та ухвалюючи в цій частині нове рішення про часткове задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_5, суд апеляційної інстанції виходив із того, що майно побутового вжитку, яке було придбано сторонами за період шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, а тому підлягає поділу з урахуванням інтересів сторін та з виплатою на користь ОСОБА_5 1/2 частини їх вартості.

Висновок суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, наданим сторонами доказам та вимогам закону.

Встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 вересня 2007 року по 28 березня 2014 року.

В період шлюбу, з вересня 2007 року до грудня 2012 року сторони, відповідно до товарних чеків, накладних та квитанцій, а також згідно висновку спеціаліста про оцінку майна від 22 вересня 2016 року, придбали меблі та техніку, а саме: посудомийну машину Indesit DSG 263 EU, фотокамеру Canon A470, холодильник Indesit BAN 14; матрац Рио, телевізор Samsung PS-42c91HX, пральну машина LG WD-80154NP, мікрохвильову піч, мобільний телефон Samsung S5230, кінокамеру Panasonic NV-GS90EE, комплект м'яких меблів - диван 1шт., крісло - 2шт., комплект кухонних меблів «Ніка», м'який куток кухонний (колір-коричневий), а також були придбані та встановлені двері броньовані, а всього на загальну суму

34 470 грн 05 коп., яке знаходиться в квартирі АДРЕСА_1 та перебуває у фактичному користуванні

ОСОБА_4

Крім того, на підставі договору купівлі-продажу № 114028-538 від

05 вересня 2008 року було придбано автомобіль Chery Tiggo, номерний знак НОМЕР_1, який було відчужено ОСОБА_5 27 листопада 2013 року ОСОБА_6 за 50 000 грн та в подальшому зареєстрований за останньою.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. ст. 70, 71 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня

2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. 60, 69 СКУкраїни, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦКУкраїни можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Встановивши майно, яке було придбано подружжям за час шлюбу та за спільні кошти, суд апеляційної інстанцій дійшов вірного висновку про належність його ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності та наявності підстав, передбачених ст. ст. 70, 71 СК України, для його поділу.

При цьому судом правильно враховано, що речі побутового вжитку перебувають у фактичному користуванні ОСОБА_4, є неподільними, а тому на користь ОСОБА_5 підлягає стягненню 1/2 частини їх вартості.

Ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 половину вартості проданого ОСОБА_5 спірного автомобіля, судом апеляційної інстанції було враховано правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 08 квітня 2015 року у справі № 6-7цс15, та правильно зазначено, що ОСОБА_4 має право на компенсацію 1/2 частини вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Законним і обґрунтованим є висновок апеляційного суду про недоведеність вимог щодо відступу від рівності часток у праві спільної сумісної власності подружжя, з підстав передбачених ч. 3 ст. 70 СК України.

Суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормою права, яка підлягає застосуванню, надав оцінку наявним в матеріалах справи доказам, законно та обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_5

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів щодо їх оцінки.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_4 у касаційній скарзі, були предметом розгляду у суді апеляційної інстанції та при їх дослідженні і встановленні судом було дотримано норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

Т.О. Писана