АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5178/17 Справа № 183/694/17 Головуючий у 1 й інстанції - Сорока О. В. Доповідач - Пищида М.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого: - Пищиди М.М.,

суддів: - Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.,

за участі секретаря: - Григорєвої В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа - Новомосковська Державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його вітчим.

Його матір ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебували у зареєстрованому шлюбі до смерті ОСОБА_8, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2.

27 березня 2008 року ОСОБА_9 склав заповіт, що був посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Кібець Л.Г., зареєстрований в реєстрі за № 374, у відповідності до якого все своє майно заповідав позивачу по справі.

Відповідач по справі є онукою ОСОБА_9, спадкоємцем за правом представлення. Остання не повідомила позивача про смерть ОСОБА_9, тим самим, маючи на меті прийняти спадщину, перешкоджала спадкоємцю за заповітом прийняти спадщину у встановленому законом порядку. Крім того, ОСОБА_6 не повідомила нотаріуса про наявність інших спадкоємців. Між тим, ОСОБА_7 зазначає, що ОСОБА_9 за життя був власником житлового будинку за АДРЕСА_1.

В будинку він проживав з ОСОБА_8, після смерті якої позивач, проживаючи постійно на території Ізраїлю, приїздив до України в 2012 році. Під час приїзду на Україну в 2012 році та в 2013 році позивач залишав ОСОБА_9 певну грошову суму для здійснення належного догляду за будинком, встановлення пам'ятника на місці поховання матері. Після роковини смерті матері позивач не приїздив на територію України, нікому не залишав своїх контактних даних, не підтримував стосунків з Україною через відсутність близьких родичів, а приблизно у вересні-жовтні 2016 року від ОСОБА_11 дізнався про смерть ОСОБА_9, яка повідомила, що ОСОБА_9 перед смертю продав їй будинок по АДРЕСА_1, однак угода купівлі-продажу оскаржується онукою ОСОБА_9, тому одразу він видав довіреність на ім'я ОСОБА_11, яка в його інтересах звернулася до державного нотаріуса Новомосковської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Між тим, встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини сплинув, тому позивач звернувся до суду зазначеним позовом.

Наведені у позові обставини щодо проживання поза межами України, щодо відсутності інформації про смерть заповідача, ОСОБА_7 вважає поважними причинами, через які ним пропущений строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9, тому просить суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2017 року позов ОСОБА_7 задоволено.

Визначено ОСОБА_7 додатковий строк в 1 (один) місяць, з дня набрання рішення законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Дніпропетровську (а.с. 9).

27 березня 2008 року ОСОБА_9 склав нотаріально - посвідчений заповіт, яким на випадок своєї смерті заповідав все своє майно ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Після померлого ОСОБА_9 Новомосковською міською державною нотаріальною конторою заведено спадкову № 231/2014, у відповідності до якої 20.08.2014 року ОСОБА_6, як спадкоємець за правом представлення, звернулася з заявою про прийняття спадщини (а.с. 62).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду від 31 жовтня 2016 року, що набрало законної сили 01 березня 2017 року, саме за заявою ОСОБА_6 визнаний недійсним договір купівлі-продажу будинку, розташованого по АДРЕСА_1, що був укладений 24 квітня 2013 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 (а.с. 67-78).

14 жовтня 2016 року ОСОБА_7 подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (а.с. 64), яка надійшла до Новомосковської державної нотаріальної контори 09 листопада 2016 року від імені ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_7 (а.с. 65).

Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а ч.1 ст. 1270 ЦК України визначає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Постановою державного нотаріуса Новомосковської міської державної нотаріальної контори від 12 листопада 2016 року спадкоємцю за заповітом ОСОБА_7 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_9 (а.с. 11).

У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державний нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов'язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Державний нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі.

Згідно пункту 209 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 року за № 283/8882, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, при підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту.

При розгляді таких спорів судам слід дослідити чи вчиняв державний нотаріус після встановлення ним наявності заповіту спадкодавця дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, чи здійснювався виклик спадкоємця за заповітом, в тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця.

Районним судом встановлено, що ОСОБА_7 до моменту відкриття спадщини був обізнаний про відчуження ОСОБА_9 будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_11, тобто був впевнений про відсутність спадкового майна, на яке він, у разі смерті спадкодавця мав би переважне право. Як спадкоємець за заповітом ОСОБА_7 не оспорював договір купівлі-продажу майна, однак і не приймав участі при розгляді справи про визнання правочину недійсним.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про задоволення позову та вірно врахував обставини справи, відсутність інформації у спадкоємця щодо обсягу спадкового майна, його постійне проживання на території іншої держави, що позбавляло його можливості на вчинення дій щодо прийняття спадщини.

Крім цього, державним нотаріусом зроблені не всі дії, щодо сповіщення та повідомлення всіх спадкоємців щодо спадкової справи.

З'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями сторін, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Оскільки рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.3 ст. 209, ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів , -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: