Справа № 697/2729/16-ц
Провадження № 2/697/131/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2017 року

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі :

головуючого судді Льон О.М.

за участю секретаря Дрянової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Канів, Черкаської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, інфляційних витрат, процентів за користування та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1, звернувся до Канівського міськрайонного суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, інфляційних витрат, процентів за користування та моральної шкоди. Свій позов мотивує тим, що наприкінці 2013 року вона дізналася, що відповідач має на меті продати 1/4 частину житлового будинку №34 з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в місті Каневі, Черкаської області по вул. Червоний Яр, яка належить їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. А тому вона особисто зустрілася з відповідачкою та під час зустрічі оглянула домоволодіння і обумовили ціну в сумі 20000 гривень. Так як на той час у неї не було всієї суми коштів вона змушена була взяти кредит у банку. Маючи на руках вищезазначену суму вона знову зустрілася з відповідачкою, яка запевнила, що дане домоволодіння ні кому із її співвласників не потрібне та ніяких проблем повязаних з продажем у подальшому не може виникнути, а договір купівлі-продажу вона оформить належним чином у найшвидший термін. Вона віддала відповідачу 20000 гривень, про що остання написала письмову розписку (яка додається) та віддала їй правовстановлюючі документи на 1/4 частину домоволодіння, яке розташоване за адресою: Черкаська область, м. Канів, вул. Червоний Яр, 34. Після вчинення фактично укладеного правочину, з надією про те, що найближчим часом відповідач даний правочин оформить згідно норм чинного законодавства, вона переїхала в свою 1/4 частину домоволодіння та почала дбати за житлом та прилеглою територією.

Минув час, а відповідачка так і не виконала свою обіцянку щодо оформлення договору купівлі-продажу своєї частки вищезазначеного домоволодіння, а ще через деякий час почались судові справи між співвласниками за це домоволодіння.

Позивач була змушена виїхати зі спірного домоволодіння так, як вже була не могла терпіти судові перипетії, в результаті яких сильно погіршився як фізичний так і душевний стан здоровя. 29 липня 2015 року Канівським міськрайонним судом Черкаської області було розглянуто цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до відповідачки про припинення права на частку у спільному майні співвласників та винесено рішення, яким припинено право відповідача на 1/4 ідеальну частку спірного житлового будинку, зобовязано ОСОБА_4 виплатити компенсацію ОСОБА_2 за 1/4 частину спірного домоволодіння в сумі 22273,25 грн..

На неодноразове її звернення до відповідачки про повернення 20000 гривень, які вона надала за 1/4 домоволодіння, відповідач ухиляється від повернення боргу, мотивуючи скрутним матеріальним становищем, через що вона змушена звернутися до Канівського міськрайонного суду Черкаської області за відновленням своїх порушених прав.

Оскільки розмір процентів за користування безпідставно отриманих кошттів не встановлено, нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами здійснюється із застосуванням аналогії закону на підставі приписів ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України, яка регулює подібні відносини та встановлює, що у разі не встановлення договором розміру процентів, як в даному випадку, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з підрахунками, заборгованість відповідача за безпідставно набутими грошовими коштами, про що свідчить розписка на суму 20000 грн. в період часу з 29.11.2013 станом на 26.12.2016, з урахуванням індексу інфляції та пені (%) від простроченої суми заборгованості становить 61 418,00 грн.. Оскільки позивач за весь період судової тяганини неодноразово зазнавала душевні страждання, що призвели до розладу її здоровя та життєвого устрою, тому вона оцінює завдану їй моральну шкоду в розмірі 5000 (пять тисяч) гривень. Просить суд стягнути з відповідача на її користь 20 000 грн. - основного боргу; 20 000 грн. - інфляційних втрат; 21 418 грн. - пені за користування грошовими коштами. Стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 5000 грн., витрати понесені позивачем за правову допомогу в сумі 5000 грн. та сплату судового збору в сумі 614,18 грн..

В судове засідання представник позивача ОСОБА_3 не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просить його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, до суду надійшли телефонограма та заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала, заперечує щодо їх задоволення, про що надала суду письмові заперечення на позов, у задоволенні позову просить відмовити та застосувати суд строк позовної давності (а.с.67-71, 98).

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Згідно зі статтею 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд відповідно до вимог ст.ст.10,11,60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням апеляційного суду Черкаської області №22ц/793/1088/2014 від 28.04.2014 (а.с.28,29) в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про виселення ОСОБА_1 (позивача по справі) відмовлено в повному обсязі.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області №697/112/15-ц від 29.07.2015 (а.с.30,31), яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 26.07.2016, позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 (відповідача по справі) про припинення права на частку у спільному майні співвласників задоволено. Припинено право ОСОБА_5 на 1/4 ідеальну частку житлового будинку, розташованого у м.Каневі по вул. Червоний Яр, 34. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/4 ідеальну частку у житловому будинку, розташованому у м. Каневі по вул. Червоний Яр, 34. Вирішено виплатити ОСОБА_5 внесені ОСОБА_4 на депозит Територіального управління державної судової адміністрації України у Черкаській області вартість 1/4 ідеальної частки у житловому будинку, розташованому у м. Каневі по вул. Червоний Яр, 34 кошти у розмірі 22273,25 грн.. Стягнуто з ОСОБА_5.

Зі змісту вище вказаного рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області №697/112/15-ц від 29.07.2015 вбачається, що третьою особою, яка не заявляла самостійні вимоги на предмет спору по справі була ОСОБА_1 Крім того, в тексті рішення зазначено, що «Позивач не може здійснювати своє право власності на житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Червоний Яр, 34 в м. Каневі відповідно до закону, оскільки іншим співвласником ОСОБА_2 вселено до будинку третю особу ОСОБА_1, про що свідчить наданий відповідачем ОСОБА_6 оренди житлового приміщення від 18.02.2014 (а.с.92-93).», а також, що «… частка відповідача складає 20,1 кв. м. загальної площі, є незначною та не може бути виділена у натурі, а припинення права власності відповідача на частку у вказаному будинку не завдасть істотної шкоди її інтересам як співвласника, оскільки вона не здійснює усі права та обов'язки, пов'язані з зазначеною часткою у майні на підставі закону, у тому числі не здійснює заходів щодо збереження та існування такого майна у цілому, постійно проживає в іншому житлі та впустила проживати у спірний житловий будинок третю особу ОСОБА_1, а, відтак, суд дійшов висновку про можливість вирішення спору, який виник між сторонами, шляхом припинення права власності відповідача на її частку у спільному майні».

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Статтею 509 ЦК України регламентовано, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки можуть виникати з правочинів.

При цьому, правочин не обовязково породжує договірні відносини або договірні зобовязання.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтею 1214 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

З копії розписки, що міститься в матеріалах справи (а.с.21) вбачається, шо 29.11.2013 р. ОСОБА_2, гроші отримала, документи віддала.

Зі змісту даної розписки не вбачається від кого саме ОСОБА_2 отримала гроші, в якому розмірі, а також які саме документи вона віддала.

Крім того, з письмового заперечення відповідача, що міститься в матеріалах справи (а.с.67-69) вбачається, що відповідач заперечує отримання грошових коштів від позивача ОСОБА_1 в розмірі 20000 грн. за продаж частини будинку, натомість вказує, що дана письмова розписка свідчить про отримання нею грошей за оренду житлового приміщення за відповідним договором оренди від 18.02.2014, копія якого знаходиться в матеріалах вказаних попередніх судових справ. Гарантією проживання служили документи, які вона віддала позивачу.

Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з тексту розписки взагалі не можливо встановити справжньої правової природи укладеного між сторонами правочину, розписка про отримання грошових коштів не містить будь-якого зобовязання, зокрема про їх повернення. Будь-яких доказів на підтвердження існування між сторонами договірних зобовязань після передання коштів за розпискою, позивачем не надано.

Більше того, позивач та її представник не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що 29.11.2013 відповідачем ОСОБА_2 отримано грошові кошти в сумі 20000 грн. від позивача ОСОБА_1, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача боргу в розмірі 20 000 грн.

Оскільки позовні вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат та пені за користування грошовими коштами є похідними від вимог про стягнення основного боргу, тому в їх задоволенні суд також відмовляє.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Представник позивача просив поновити позивачу строк позовної давності (а.с.86,87), мотивуючи тим, що поважною причиною пропуску строку звернення з позовом до суду були судові розгляди цивільних справ, де було винесено рішення Канівського міськрайонного суду від 18.09.2014 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про реальний поділ будинковолодіння, яке скасовано ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 20.11.2014, яким в задоволенні позову відмовлено; рішення Канівського міськрайонного суду від 26.02.2014 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про виселення, яке скасовано ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 28.04.2014, яким в задоволенні позову відмовлено; рішення Канівського міськрайонного суду від 29.07.2015 (а.с.30,31), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 26.07.2016, яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про припинення права на частку у спільному майні співвласників задоволено.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права або охоронюваного законом інтересу особи. Тобто правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого субєктивного права, а відтак і обґрунтованості позовних вимог. Таким чином, перш ніж застосовувати позовну давність, необхідно зясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронювані законом інтереси позивача, за захистом яких той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтереси не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості.

Так як позивачем та його представником не надано суду належних та достатніх доказів порушення прав ОСОБА_1, що стало підставою для відмови їй у задоволенні позову, то відповідно причини для поновлення строку звернення до суду відсутні.

На підставі ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215,294 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, інфляційних витрат, процентів за користування та моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий О . М . Льон