Провадження № 2/161/1031/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

13 червня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі: головуючого судді Кирилюк В.Ф.

при секретарі Турук І.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житло за набувальною давністю, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на житло за набувальною давністю. Свій позов мотивує тим, що вона є власником 29/100 частин житлового будинку №19 по вул.Старицького в м.Луцьку на підставі договору-купівлі продажу від 10 грудня 1999 року посвідченого Приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області. З моменту купівлі частки у вказаному вище житловому будинку вона заселилася в нього та постійно там проживає. Житловий будинок облаштований одним входом, з часу заселення вона користується всім будинком, проводить всі необхідні поліпшення та ремонти, справно сплачує комунальні послуги за весь будинок. Іншого співвласника з моменту вселення вона ніколи не бачила, він до житлового будинку не навідувався. З інформації з Єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обмежень, їй стало відомо, що юридичним власником, іншої 71/100 частин вказаного вище житлового будинку є ОСОБА_2 на підставі свідоцтва виданого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_3 22 жовтня 1999 року про посвідчення акту про проведення прилюдних торгів від 19 жовтня 1999 року. Оскільки вона вселилася у вказаний вище житловий будинок на законних підставах, відкрито, добросовісно і безперервно користується будинком та господарськими будівлями в цілому, вважає, що вона набула право власності на іншу його частину за набувальною давністю. Покликаючись на ряд норм законодавства, яке регулює виниклі правовідносини, просить позов задовольнити.

В судове засідання позивач не зявилася будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.

Представник позивача ОСОБА_4 надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити з підстав наведених в позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не зявився будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 29/100 частин житлового будинку №19 по вул.Старицького в м.Луцьку на підставі договору-купівлі продажу від 10 грудня 1999 року посвідченого Приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області. Співвласником іншої 71/100 частин вказаного вище житлового будинку є ОСОБА_2 на підставі свідоцтва виданого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_3 22 жовтня 1999 року про посвідчення акту про проведення прилюдних торгів від 19 жовтня 1999 року.

З 1999 року, тобто з моменту придбання частки у вказаному вище житловому будинку, оскільки житловий будинок облаштований одним входом, ОСОБА_1 заселилася в нього та постійно там проживає, користується всім будинком, проводить всі необхідні поліпшення та ремонти, справно сплачує комунальні послуги за весь будинок, що підтверджується квитанціями про оплату комунальних послуг. Іншого співвласника з моменту вселення вона ніколи не бачила, він до житлового будинку не навідувався. Житловий будинок не був поділений між співвласниками в натурі, окремі входи до будинку не облаштовувалися, що стверджується технічним паспортом на будинок, з якого вбачається, що житловий будинок має лише один вхід. Порядок користування житловим будинком також ніким не встановлювався.

Відповідно до ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації

Оскільки, ОСОБА_1 вселилася у вказаний вище житловий будинок на законних підставах, відкрито, добросовісно і безперервно користується будинком в цілому, суд приходить до висновку, що вона набула право власності на іншу його частину за набувальною давністю.

Відповідно до п. п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідно враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК України). Враховуючи положення ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння).

Вихідним критерієм добросовісності володіння є ставлення до речі, як до своєї власної. Це означає, що володілець не просто уповноважений, але зобовязаний відноситися до обєкта володіння як власник, якщо він бажає зберегти незаперечний статус володільця за давністю, що дозволяє йому після спливу встановленого законом строку набувальної давності фактично перетворитися у власника.

Відповідно до п.1 Прикінцевих та перехідних положень, ЦК України набирає чинності з 1 січня 2004 року, а відповідно до п.8 цих Положень, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюється також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим кодексом. Беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення ст.344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року.

З грудня 1999 року, ОСОБА_1 постійно проживає в зазначеному вище житловому будинку, іншого місця проживання у неї немає, володіє цим будинком добросовісно, безперервно та відкрито уже на протязі 16 років, не приховуючи факт такого володіння, а тому до даних правовідносин підлягає застосуванню ст.344 ЦК України.

Предявлення позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідно до п.4 ст.344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспорті засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

На основі наведеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 про визнання права власності на частину житлового будинку за набувальною давністю підлягає до задоволення.

На підставі ст.ст. 16, 344 ЦК України, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику про захист права власності та інших речових прав», керуючись ст.ст. 3, 10, 12, 57, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житло за набувальною довністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 71/100 частину житлового будинку № 19 по вул.Старицького в м. Луцьку з відповідною частиною господарсько-побутових споруд.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя Луцького міськрайонного суду В.Ф.Кирилюк