Справа №242/2500/17
Провадження № 2/242/1120/17
01 листопада 2017 року м. Селидове
Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючий суддя Владимирської І.М., при секретарі Склярук О.М., розглянувши в порядку заочного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Донецької міської ради про визнання права власності,
Позивач 21.06.2017 року звернувся до суду з позовом до Донецької міської ради про визнання права власності, посилаючись на те, що згідно договору купівлі-продажу від 22.07.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Кандзюбою О.Є., йому на праві власності належить трикімнатна квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Під час виїзду з тимчасово окупованої території, на лінії розмежування у нього були вилучені документи, у тому числі оригінал договору купівлі-продажу вказаної квартири. Отримати дублікат вищевказаного договору купівлі-продажу він не має можливості через те, що приватний нотаріус не перереєструвався на підконтрольну Україні територію. В зв'язку з чим, просить суд визнати за ним право власності на трикімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 116,9 кв.м., житловою площею - 51,5 кв.м..
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про слухання справи у їх відсутність, на позовних вимогах наполягають, проти винесення заочного рішення у справі не заперечували.
Представник відповідача Донецької міської ради у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності відповідачів, на підставі наявних в ній даних і доказів, з постановленням заочного рішення.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 89712054 від 15.06.2017 року, квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована на праві власності на ОСОБА_1.
Згідно довідки № 905004459 від 17.06.2016 року, ОСОБА_1 зареєстрований як тимчасово переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2.
Відповідно до листа Головного управління юстиції у Донецькій області № А-363-1023 від 29.05.2017 року, ОСОБА_1 було повідомлено, що видати дублікат договору купівлі-продажу від 22.07.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Кандзюбою О.Є., є неможливим, оскільки на даний час територія, на якій знаходиться робоче місце приватного нотаріусу не підконтрольна українській владі.
Відповідно до вимог п. п. 1, 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності.
Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Так на підставі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
У відповідності із ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Враховуючи обставини справи, те що позивач на теперішній час позбавлений можливості відновити оригінал правовстановлюючого документу на належне йому нерухоме майно, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 16, 317- 321, 328, 392 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 212-213, 169, 224 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Донецької міської ради про визнання права власності - задовольнити у повному обсязі.
Визнати за ОСОБА_1 право (РНОКПП НОМЕР_1) власності на трикімнатну квартиру що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 116,9 кв.м., житловою площею - 51,5 кв.м.
Заяву про перегляд заочного рішення відповідачем може бути подано до місцевого суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Селидівський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.М. Владимирська