АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження 22-ц/796/5071/2017 Доповідач - Рубан С.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2017 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Житлово - будівельний кооператив «Ромашка - 3», Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапчук Н.В., про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації права власності,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Житлово - будівельний кооператив «Ромашка - 3», Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапчук Н.В., про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації права власності - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу.

Відповідач та його представник заперечили проти апеляційної скарги.

Представник третьої особи Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України просив ухвалити рішення на розсуд суду.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Житлово - будівельний кооператив «Ромашка - 3», Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапчук Н.В., про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації права власності.

Посилається на те, що нею та ОСОБА_2 як подружжям за спільні кошти у 1995 році було набуто майно - квартиру АДРЕСА_1, відтак воно має належати їм на праві спільної сумісної власності і поділено. Відповідач без її згоди та у порушення її майнових прав на квартиру у вересні 2015 року отримав на своє ім'я свідоцтво про право власності на це майно, а в жовтні 2015 року подарував її ОСОБА_3 Вважає, що свідоцтво про право власності було видано без урахування права на її частку в цьому майні (1/2), має бути визнано недійсним та враховуючи набуття права власності ОСОБА_2 на все майно без урахування її частки, та вчинення ним правочину щодо його відчудження, вважає такий договір недійсним із застосуванням наслідків скасування державної реєстрації права власності на майно за вказаним правочином.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 213 ЦПК України рішення судуповинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давностітощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторінвипливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позовзадовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілитиміж сторонамисудові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 214 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є колишнім подружжям. У шлюбі перебували з 13 грудня 1991 року. Шлюб розірвано 08 травня 2003 року (а.с.12, т.1).

Від шлюбу мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.17, т.1).

З метою придбання квартири ОСОБА_2 став членом ЖБК «Ромашка-3» на підставі рішення загальних зборів затвердженого рішенням Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів № 237 від 24 липня 1995 року.

23 серпня 1995 року ОСОБА_2 як члену житлово-будівельного кооперативу «Ромашка-3» виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів на сім'ю із трьох осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 видано ордер № 105763 на право зайняття житлового приміщення - квартири, яка складається із трьох кімнат житловою площею 42, 53 кв м, за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.11, т.1).

Квартира АДРЕСА_3 складається з трьох кімнат житловою площею 42 кв.м, загальною площею 75 кв.м в ЖБК «Ромашка - 3» в м. Києві (а.с.103, т.1).

Згідно довідки ЖБК «Ромашка - 3» від 18 жовтня 2016 року № 346 повна вартість квартири № НОМЕР_1 на момент завершення будівництва становила 900 906 000 карбованців (9009,06 грн.)

Станом на 12.05.1995 року відповідачем, як членом ЖБК сплачено за квартиру № НОМЕР_1 562 500 000 карбованців (5 625,00 грн.)

Доплата балансової вартості в сумі 338 406 000 карбованців (3 384,06 грн.) сплачена ОСОБА_2 07.07.2015 року (а.с.169,т.1).

Відповідно до довідки ЖБК «Ромашка - 3» від 16.06.2015 року № 127 ОСОБА_2 дозволено внести кошти на трьохкімнатну квартиру № НОМЕР_1 в розмірі 3 384,06 грн., без ПДВ, доплата балансової вартості квартири (а.с.170, т.1).

Відповідно до довідки, виданої ЖБК «Ромашка - 3» 07.08.2015 року № 155 ОСОБА_2 за рішенням Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів № 237 від 24.07.1995 року є членом ЖБК «Ромашка - 3», сума пайового внеску за квартиру в розмірі 9009,06 грн. оплачена 07 липня 2015 року в повному обсязі (а.с.171,т.1).

На підставі цієї довідки відповідач ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право власності на квартиру від 16.09.2015 року, право власності на квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16 вересня 2015 року (а.с.105-109, т.1).

Згідно договору дарування від 28 жовтня 2015 року ОСОБА_2 передав безоплатно належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3

Відповідно до ч. 2,3 ст. 29 КпШС України поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. До вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.

Умовою застосування позовної давності є порушення прав на майно одним із співвласників. У зв'язку з цим позовна давність не розпочинається, якщо після розірвання шлюбу права того, хто залишив свою частку у спільному майні за попереднім місцем проживання, не вимагаючи його поділу, не будуть порушені колишньою дружиною або колишнім чоловіком.

Як зазначили в судовому засіданні сторони, після розірвання шлюбу спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, між ними не виникало.

Враховуючи, що після розірвання шлюбу між сторонами був відсутній спір щодо поділу спільного майна подружжя, суд вважає, що ОСОБА_1 не пропущено строк позовної давності, оскільки про порушення своїх прав їй стало відомо після укладення відповідачами договору дарування у жовтні 2015 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на 1/2 частину спірної квартири, суд вважав її позовні вимоги недоведеними, оскільки нею не надані докази того, що квартира була придбана за спільні сумісні кошти подружжя.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції у повній мірі погодитися не можна, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи, зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду та постановлення нового рішення, яким позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 22 КпШС України (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

За положеннями ст. 28 КпШС України, у разі поділу спільного сумісного майна подружжя, їх частки визнаються рівними.

Разом із цим, згідно з ч. 1 ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або у порядку спадкування, є власністю кожного з них.

Як встановлено в судовому засіданні повна вартість квартири № НОМЕР_1 становить 900 906 000 карбованців (9 009,06 грн.)

Станом на 12.05.1995 року, тобто перебуваючи у шлюбі з позивачкою, відповідачем ОСОБА_2 в рахунок погашення пайового внеску за спірну квартиру внесено 562 500 000 карбованців (5 625,00 грн.).

Ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції не спростовано відповідачем ОСОБА_2 доказами відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України твердження позивача, що кошти в сумі 5625,00 грн. внесені на погашення паю за квартиру являються спільною сумісною власністю подружжя. Також ОСОБА_2 не надав доказів того, що кошти в сумі 5 625,00 грн. внесені на погашення паю в період шлюбу були його особистою власністю.

Таким чином, колегія суддів вважає, що кошти в сумі 5 625,00 грн. є спільною сумісною власністю подружжя.

Доплата балансової вартості квартири в сумі 3 384,06 грн. здійснена ОСОБА_2 07.07.2015 року, після розірвання шлюбу та позивачем не заперечується, що вказана сума є особистими коштами відповідача ОСОБА_2.

За таких обставин, коли у погашення вартості квартири внесені особисті кошти відповідача ОСОБА_2, частки сторін у власності не можна визнати рівними і колегія суддів дійшла висновку, що частка відповідача ОСОБА_2 у власності підлягає збільшенню на суму внесену з його особистих коштів.

Отже, оскільки за спірну квартиру внесено 9 009,06 грн., спільні кошти подружжя складають 5 625,00 грн., тобто 2/3 частки від загальної вартості квартири і частки подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у спільних коштах є рівними, то кожному з подружжя належить по 1/3 частці.

Таким чином, за позивачем ОСОБА_1 належить визнати право власності на 1/3 частину квартири, а за відповідачем ОСОБА_2 визнати право власності на 2/3 частини квартири.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 був членом ЖБК «Ромашка - 3» та пайові внески за квартиру у ЖБК були повністю виплачені, то ОСОБА_2 набув право власності на вказану квартиру і саме його право власності підлягало оформленню уповноваженим державним органом шляхом видачі свідоцтва про право власності на житло.

За договором дарування від 08 жовтня 2015 року відповідач ОСОБА_2 передав безоплатно ОСОБА_3 належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Тобто, ОСОБА_2 здійснивши відчуження спірної квартири діяв як одноособовий власник, в той час, як квартира перебувала у спільній сумісній власності подружжя та уклавши договір дарування розпорядився часткою квартири належною позивачу.

Таким чином, договір дарування вчинено з порушенням вимог закону та вказаним договором порушено права позивача, як власника 1/3 частки квартири.

Виходячи із встановлених обставин справи, положень статей 215-216 ЦК України, договір дарування квартири від 28 жовтня 2015 року, за яким ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 безоплатно квартиру АДРЕСА_4 належить визнати недійсним.

Вимоги про скасування державної реєстрації права власності задоволенню не підлягають, оскільки відносяться до компетенції органів державної реєстрації права власності, є передчасними, оскільки підставою для скасування є рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати квартиру № АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири № АДРЕСА_2, а за ОСОБА_2 визнати право власності на 2/3 частини квартири № АДРЕСА_2.

Визнати недійсним договір дарування квартири від 28 жовтня 2015 року зареєстрованого в реєстрі за № 359, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапчук Н.В., за яким ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 безоплатно квартиру АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий Судді