Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Журавель В.І.,
Хопти С.Ф.,Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент Банк», ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2011 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» (далі - ПАТ «Акцент Банк»), ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що відповідно до кредитного договору від 15 листопада 2007 року ОСОБА_6 отримав кредит у сумі 150 тис. доларів США зі сплатою 15 % річних з кінцевим терміном погашення 15 листопада 2017 року. ОСОБА_6 порушив умови кредитного договору щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих процентів у встановлені кредитним договором терміни у зв'язку із чим станом на 12 липня 2011 року у нього виникла заборгованість на суму кредиту у розмірі 227 846 доларів 76 центів США (1 815 938 грн 59 коп.), із яких: 124 082 долари 03 центи США - заборгованість за кредитом, 55 648доларів 20 центів США - проценти,10 721 долар 55 центів США - комісія, 26 515 доларів 25 центів США - пеня, 31 долар 37 центів США - штраф (фіксована частина), 10 848 доларів35 центів США - штраф (процентна складова).

Кредитні зобов'язання ОСОБА_6 забезпечені: договором поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Акцент Банк»; договором поруки від 15 листопада 2007 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_12; договором поруки від 15 листопада 2007 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_11; договором поруки від 15 листопада 2007 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_8; договором поруки від 15 листопада 2007 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7; договором поруки від 15 листопада 2007 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_10

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з суму заборгованості за кредитним договором із солідарних боржників.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2016 року, позов ПАТ КБ«Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ«Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 815 938 грн 59 коп. Стягнуто солідарно із ОСОБА_6 та ПАТ «Акцент Банк» 200 грн. Вирішено питання про судові витрати. У задоволенні позову банку до інших поручителів відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів в частині відмови у задоволенні позову банку до інших поручителів, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення його позову.

В частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_6 судові рішення не оскаржуються та в силу положень ст. 335 ЦПК України колегією суддів не переглядаються.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що відповідно до кредитного договору від 15 листопада 2007 року ОСОБА_6 отримав кредит у сумі 150 тис. доларів США зі сплатою 15 % річних з кінцевим терміном погашення 15 листопада 2017 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_6 грошових зобов'язань за кредитним договором 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Акцент-Банк» укладено договір поруки № 167, згідно якого розмір відповідальності поручителя перед кредитором обмежується сумою у розмірі 200 грн.

15 листопада 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_12 укладено договір поруки, за яким остання поручилася перед банком за виконання ОСОБА_6 своїх обов'язків за кредитною угодою № 14.13974 від 15 листопада 2007 року та договорами про видачу траншу.

15 листопада 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_11 укладено договір поруки, за яким останній поручився перед банком за виконання ОСОБА_6 своїх обов'язків за кредитною угодою № 14.13974 від 15 листопада 2007 року та договорами про видачу траншу.

15 листопада 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_8 укладено договір поруки, за яким останній поручився перед банком за виконання ОСОБА_6 своїх обов'язків за кредитною угодою № 14.13974 від 15 листопада 2007 року та договорами про видачу траншу.

15 листопада 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_7 укладено договір поруки, за яким останній поручився перед банком за виконання ОСОБА_6 своїх обов'язків за кредитною угодою № 14.13974 від 15 листопада 2007 року та договорами про видачу траншу.

15 листопада 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_10 укладено договір поруки, за яким останній поручилася перед банком за виконання ОСОБА_6 своїх обов'язків за кредитною угодою № 14.13974 від 15 листопада 2007 року та договорами про видачу траншу.

15 листопада 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_12 укладено договір поруки, за яким остання поручилася перед банком за виконання ОСОБА_6 своїх обов'язків за кредитною угодою № 14.13974 від 15 листопада 2007 року та договорами про видачу траншу.

За змістом п. 11 договорів поруки, порука діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

У п. 12 договорів поруки зазначено, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду із вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється у 5 (п'ять) років.

Відмовляючи у задоволенні позову банку до поручителів ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_11, суди виходили із того, що банк 17 березня 2009 року звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок задоволення вимоги про дострокове повернення кредиту у повному обсязі. Таким чином, банк відповідно до ст.1050 ЦК України та пункту 2.3.4 основного договору (підпункт б) скористався правом на повернення кредиту достроково, чим змінив дату виконання основного зобов'язанняй був зобов'язаний пред'явити вимогу до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. У матеріалах справи відсутні докази про те, що банк звертався до поручителя з позовом протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який був змінений зверненням до суду 17 березня 2009 року із позовом до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, порука ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_11 припинилася.

Колегія суддів погоджується із такими висновками.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту порушення позичальникомстроку виконання зобов'язання згідно з такими умовами або у зв'язку із застосуванням банкомправа на вимогу проповернення кредиту достроково порушення встановленого банком строку дострокового повернення позичальником кредиту.

У спірних правовідносинах договорами поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цих договорів встановлено, що вони діють до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. Кінцевий термін повернення кредиту - до 15 листопада 2017 року.

Внаслідок порушення боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати з позичальника стягнення заборгованості шляхом звернення 17 березня 2009 року із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок задоволення вимоги про дострокове повернення кредиту у повному обсязі. Вказаний позов банку задоволено заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 листопада 2009 року.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців від дати набрання законної сили заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 листопада 2009 року.

Таким чином, якщо кредитор змінює на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, то передбачений ч. 4 ст. 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати.

Оскільки з позовом до суду кредитор звернувся лише 18 серпня 2011 року, тобто поза межами шестимісячного строку після набрання законної сили заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 листопада 2009 року, суди дійшли обґрунтованого висновку про припинення поруки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_10 та ОСОБА_11

Строк поруки не вважається строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який установили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки було пред'явлено претензію і поручитель не виконав указаних у ній вимог, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-1844цс15 від 17 лютого 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), то інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обов'язки сторін за цим договором слід вважати припиненими.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-263цс15 від 07 жовтня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З урахуванням викладеного, ч. 4 ст. 559 ЦК України у спірних правовідносинах судами застосовано правильно, а тому в частині вирішення позову до поручителів ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_11 судові рішення у справі залишаються без змін на підставі ст. 337 ЦПК України.

Разом з тим, допущені судами порушення вимог процесуального права при вирішенні позову банку до ПАТ «Акцент Банк» становлять підставу скасування судових рішень в цій частині поза межами доводів касаційної скарги на підставі ч. 3 ст. 335 ЦПК України.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно роз'яснень, викладених в абз. 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за ч. ч. 1 і 2 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (ст. 17) або ГПК України (ст. 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

В абзаці 3 п. 15 вказаної постанови роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції помилково прийняв до розгляду позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк».

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не звернув уваги на вищевказані вимоги закону й допущених місцевим судом порушень відповідно до вимог ст. ст. 303, 316 ЦПК України не усунув.

Положеннями ч. 1 ст. 340 ЦПК України передбачено, що судове рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених у ст. ст. 205 і 207 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337, 338, 340 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2016 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» про стягнення заборгованості скасувати, провадження у справі в цій частині закрити.

В частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про стягнення заборгованості заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик