Номер провадження: 22-ц/785/6794/17
Номер справи місцевого суду: 496/1218/15-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Сегеди С.М., Гірняк Л.А.

при секретарі: Лопотанові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, визнання права власності, зобов'язання не чинити перешкод, за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 03 липня 2017 року, -

встановила:

19 березня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом який в подальшому було уточнено до ОСОБА_3,третьої особи, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 про встановлення факту сумісного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу громадян ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 з грудня 2005 року по березень 2015 року; визнати садовий будинок з господарськими спорудами, та земельну ділянку розміром 0,06 га (кадастровий номер :02:001:0311), що розташовані за адресою: Одеська область, Біляївський р-н, село Маяки, СОТ «Меліоратор», вулиця Перлина №13 - спільною сумісною власністю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2; визнати недійсним договір купівлі-продажу садового будинку з господарськими спорудами, що розташовані за адресою: Одеська область, Біляївський р-н, село Маяки, СОТ «Меліоратор», вулиця Перлина №13 який був укладений 11.03.15 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований у реєстрі за №639; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки розміром 0.06 га (кадастровий номер :02:001:0311), що розташована за адресою: Одеська область, Біляївський р-н, село Маяки, СОТ «Меліоратор», вулиця Перлина №13 який був укладений 11.03.15 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований у реєстрі за №643; визнати за позивачем право власності на 1/2 частини садового будинку з господарськими спорудами, та земельну ділянку розміром 0.06 га (кадастровий номер :02:001:03 11), що розташовані за адресою: Одеська область, Біляївський р-н, село Маяки, СОТ «Меліоратор», вулиця Перлина №13; зобов'язати ОСОБА_3 не чинити йому перешкоди будь яким чином, у користуванні та володінні вищевказаним сумісним майном - садовим будинком з господарськими спорудами, та земельною ділянкою розміром 0,06 га (кадастровий номер :02:001:0311), що розташовані за адресою: Одеська область, Біляївський р-н, село Маяки, СОТ «Меліоратор», вулиця Перлина №13.

Свої вимоги мотивував тим, що підставою для звернення до суду став спір про право на обєкти спільної сумісної власності подружжя, що були придбані сторонами за час проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, за спільні кошти, виділені з сімейного бюджету та зареєстровано на ОСОБА_3, а саме: садовий будинок та земельна ділянка, що розташовані за адресою: Одеська область, Біляївський район, кооператив «Меліоратор», вул. Перлинна, 13, де він проживав останні 8 років та проживає до цих пір. Так, 11.03.2015 року ОСОБА_3 без відома та згоди позивача вчинила правочин та за договором купівлі-продажу відчужила вказане майно на користь ОСОБА_4, з метою уникнути розподілу майна подружжя, тобто внаслідок дій відповідачки позивача протиправно було обмежено у володінні та користуванні його майном, оскільки власність зараз належить іншій особі. При цьому спірним майном позивач користувався на постійній основі, проживав там, займався господарством.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 03 липня 2017 рокупозов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, визнання права власності, зобов'язання не чинити перешкод задоволено частково.

Встановлено факт сумісного проживання однією сім'єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в період з грудня 2005 року по 2009 рік та з лютого 2010 року і до початку 2015 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_3 подала до суду апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

ОСОБА_2 також подав апеляційну скарг, уякій просить рішення суду скасувати частково, задовольнивши його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які зявилися до суду апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скаргаОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню, а рішення суду повинно бути змінено, виходячи з наступного.

Згідно п.1 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення по справі.

У відповідності до ч.3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з договору купівлі-продажу від 11.03.2015 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського округу ОСОБА_5 та зареєстровано за № 639 вбачається, що ОСОБА_3 передала у власність, а ОСОБА_4 прийняла будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в Одеській області, Біляївському районі, селі Маяки, СГТ «Меліоратор», вул. Перлина, 13, що розташовані на земельній ділянці розміром 0,0600 га, кадастровий номер :02:001:0311, яка належить ОСОБА_6 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ( бланк Серія ЯЕ №118398), зареєстрованого 28.01.2008 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.08.516.00013, яка продана ОСОБА_4 одночасно з посвідченням цього договору; садовий будинок належить ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно (бланк ОСОБА_1 САЕ № 594), виданого виконавчим комітетом Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області 15.08.2011 року, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 34466681, номер запису 88 в книзі 5-с-88 КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» 25.08.2011 року.

Відповідно до членської книжки садовода СГТ «Меліоратор» ОСОБА_3 2006 року видано ділянку по Жемчужній, 13 на підставі рішення сільської ради.

З державного акту на право власності на земельну ділянку від 28.01.2008 року виданого ОСОБА_3 вбачається, що земельна ділянка площею 0,060 га, яка розташована на території Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області, СГТ «Меліоратор» по вулиці Перлина, діл. 13 перебуває у власності ОСОБА_3

Витягом від 25.08.2011 року про державну реєстрацію прав КП «ОМБТІ та РОН» на обєкт розташований за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Маяки, СГТ «Меліоратор», вул. Перлина, 13, з реєстраційним номером 34466681, підтверджується обставина належності ОСОБА_3 на праві приватної власності (частка 1/1) садового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Також дана обставина підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 15.08.2011 року виданого виконавчим комітетом Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області на підставі рішення виконавчого комітету Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області.

Відповідно до технічного паспорту від 10.11.2010 року виданого Одеське міське КП «БТІ та РОН» на дачу ( садовий будинок) № 13 по вул. Перлина, СГТ «Меліоратор» Біляївського району Одеської області, власником якого вказано ОСОБА_6, яка складається з одного садового будинку з житловою площею 34.10 кв.м, загальною площею 80.40 кв.м, зазначеного в схематичному плані під літерою «А», рік побудови 2006, з господарськими будівлями та спорудами: «Б» - баня, рік побудови 2008, «В»- навіс, рік побудови 2008, 1-4 огорожа.

Заслухавши пояснення сторін та врахувавши пояснення свідків у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

З договору купівлі-продажу від 11.03.2015 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського округу ОСОБА_5 та зареєстровано за № 639 вбачається, що ОСОБА_3 передала у власність, а ОСОБА_4 прийняла будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в Одеській області, Біляївському районі, селі Маяки, СГТ «Меліоратор», вул. Перлина, 13, що розташовані на земельній ділянці розміром 0,0600 га, кадастровий номер :02:001:0311, яка належить ОСОБА_6 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ( бланк Серія ЯЕ №118398), зареєстрованого 28.01.2008 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.08.516.00013, яка продана ОСОБА_4 одночасно з посвідченням цього договору; садовий будинок належить ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно (бланк ОСОБА_1 САЕ № 594), виданого виконавчим комітетом Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області 15.08.2011 року, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 34466681, номер запису 88 в книзі 5-с-88 КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» 25.08.2011 року.

Відповідно до членської книжки садовода СГТ «Меліоратор» ОСОБА_3 2006 року видано ділянку по Жемчужній, 13 на підставі рішення сільської ради.

З державного акту на право власності на земельну ділянку від 28.01.2008 року виданого ОСОБА_3 вбачається, що земельна ділянка площею 0,060 га, яка розташована на території Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області, СГТ «Меліоратор» по вулиці Перлина, діл. 13 перебуває у власності ОСОБА_3

Витягом від 25.08.2011 року про державну реєстрацію прав КП «ОМБТІ та РОН» на обєкт розташований за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Маяки, СГТ «Меліоратор», вул. Перлина, 13, з реєстраційним номером 34466681, підтверджується обставина належності ОСОБА_3 на праві приватної власності (частка 1/1) садового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Також дана обставина підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 15.08.2011 року виданого виконавчим комітетом Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області на підставі рішення виконавчого комітету Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області.

Відповідно до технічного паспорту від 10.11.2010 року виданого Одеське міське КП «БТІ та РОН» на дачу ( садовий будинок) № 13 по вул. Перлина, СГТ «Меліоратор» Біляївського району Одеської області, власником якого вказано ОСОБА_6, яка складається з одного садового будинку з житловою площею 34.10 кв.м, загальною площею 80.40 кв.м, зазначеного в схематичному плані під літерою «А», рік побудови 2006, з господарськими будівлями та спорудами: «Б» - баня, рік побудови 2008, «В»- навіс, рік побудови 2008, 1-4 огорожа.

Згідно до ст. 11 ЦПК України - суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до ч. 3 ст.10, ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Із вказаних в законі ознак сім'ї є спільність проживання, спільний побут її членів та основною юридичною ознакою сім'ї є те, що її членів пов'язують взаємні права та обов'язки. Дані ознаки виражені, зокрема, у спільному веденні господарства, влаштуванні відпочинку, набутті певних речей, комплексі взаємних особистих немайнових та майнових прав та обов'язків, які за своєю природою є сімейно-правовими та встановлюються сімейним законодавством і пов'язують учасників сімейних відносин своєрідними правовими зв'язками, тощо.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Норми статей 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не можна вважати безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Така правова позиція викладена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.10.2016 у справі №6-846цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Разом з цим, пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Судом досліджено виписку з особового рахунку 42306.810.0.4031.0035210 відкритого на імя ОСОБА_2 складену за період з 22.12.2001 року по 13.01.2016 року, яка свідчить про те, що позивач дійсно мав постійний пенсійний дохід, і у період спільного проживання з відповідачкою витрачав значні грошові кошти, що підтверджує його доводи щодо того, що ці кошти витрачались наведення спільного господарства у тому числі купівлю, будівництво, догляд, облаштування спірної земельної ділянки з господарськими будівлями та спорудами.

Також позивачем було доведено, що він приймав участь у набутті спірного майна особистою працею.

Водночас відповідачка не надала суду доказів того, що майно придбане за її особисті кошти.

Вищезазначені докази у їх сукупності з медичними довідками, виданими по місцю проживання позивача, разом з показаннями свідків підтверджують певний період проживання сторін разом і доводять наявність між ними взаємних прав та обов'язків притаманних подружжю,

Залучені до матеріалів справи і розглянуті судом в якості доказу фото матеріали на яких зображені сторони є доказом факту спільного проживання останніх однією сімєю в певні періоди часу, ці фото відтворюють характер взаємовідносин сторін на відміну від фактів ведення ними спільного господарства, зокрема бюджету.

В окремо наданих поясненнях позивачем та в судовому засіданні встановлено, що останній виїжджав на лікування до Росії у 2009 році, повернувшись в січні 2010 року. Тобто, цей період не може бути врахований в строк спільного сумісного проживання сімї.

Окрім цього, встановлено, що сторони перестали проживати разом на початку 2015 року у звязку з погіршенням відносин та виниклими сварками і непорозуміннями. Період з початку 2015 року по березень 2015 року також не може враховуватись, оскільки встановлено, що насправді сторони не проживали в зазначений період.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про можливість встановлення факту сумісного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з грудня 2005 року по 2009 рік та з лютого 2010 року і до початку 2015 року.

У цей період сторони придбали спірне майно, а значить у відповідності до ст. 74 СК України це майно належить їм на праві спільної сумісної власності, оскільки інше не встановлювалось письмовим договором між ними і жодна зі сторін не довела того, що майно придбане за особисті кошти одного з них.

Виходячи з чого судова колегія приходить до висновку про необхідність задоволення позову у цій частині.

Водночас, судова колегія не вбачає підстав для задоволення позову в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності та зобовязання не чинити перешкод у користуванні майном, оскільки на даний час майно перебуває у власності особи, яка не притягалась до участі у справі як відповідач.

Враховуючи всі обставини справи та наявні в матеріалах докази, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись: ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 03 липня 2017 року змінити, скасувавши його в частині відмовиОСОБА_2 у визнанні майна спільною сумісною власністю і ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати садовий будинок з господарськими спорудами, та земельну ділянку розміром 0,06 га (кадастровий номер :02:001:0311), що розташовані за адресою: Одеська область, Біляївський р-н, село Маяки, СОТ «Меліоратор», вулиця Перлина №13 - спільною сумісною власністю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_9