Ухвала

Іменем України

18 жовтня 2017рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Гримич М.К.,

Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів, виплату процентів та стягнення коштів за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Добропільського міськрайонного суту Донецької області від 06 вересня 2016 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 02 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_2звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 16 жовтня 2013 року на території Автономної Республіки Крим між ним та публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі -ПАТ КБ «ПриватБанк») було укладено договір банківського вкладу, відповідно до умов якого він вніс грошові кошти у розмірі 135 тис. грн. на строк 3 місяці із автоматичною пролонгацією на той самий строк під 16 % річних. 20 листопада 2015 року він направив до Головного офісу ПАТ КБ «ПриватБанк» заяву про розірвання депозитного договору та видачу депозитних коштів з нарахованими на них відсотками. Крім того, 02 грудня 2015 року він повторно подав зазначену заяву безпосередньо до Головного офісу ПАТ КБ «ПриватБанк», проте дані заяви були залишені відповідачем без задоволення.

Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідача банківський вклад у розмірі 135 тис. грн., відсотки за період з 16 жовтня 2013 року по 26 листопада 2015 року у розмірі 53 946 грн. 96 коп., ненараховані відсотки за період з 26 листопада 2015 року по 01 серпня 2016 року у розмірі 1 288 грн. 98 коп., пеню за подвійною обліковую ставкою Національного банку України за період 26 листопада 2015 року по 01 серпня 2016 року у розмірі 52 749 грн. 85 коп., 3 % річних за період з 26 листопада 2015 року по 01 серпня 2016 року у розмірі 3 866 грн. 94 коп., інфляційні втрати за період з 26 листопада 2015 року по 01 серпня 2016 року у розмірі 14 737 грн. 86 коп.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06 вересня 2016 року позов ОСОБА_2задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2суму банківського вкладу за договором від 16 жовтня 2013 року: 135 тис. грн. сума депозиту; 53 946 грн. 96 коп. - відсотки за період з 16 жовтня 2013 року по 26 листопада 2015 року; 1 288 грн. 98 коп. не нараховані відсотки за період з 26 листопада 2015 року по 01 серпня 2016 року; 52 749 грн. 85 коп. - пеня за подвійною обліковую ставкою НБУ за період 26 листопада 2015 року по 01 серпня 2016 року; 3 866 грн. 94 коп. - 3 % річних за період з 26 листопада 2015 року по 01 серпня 2016 року; 14 737 грн. 86 коп. - інфляційні збитки за період з 26 листопада 2015 року по 01 серпня 2016 року, загалом - 261 590 грн. 59 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 02 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені за подвійною обліковою ставкою скасовано, в частині визначення загальної суми заборгованості за договором банківського вкладу та розміру судового збору змінено. В задоволені позовних вимог ОСОБА_2до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені за подвійною обліковою ставкою НБУ за період з 26 листопада 2015 року по 01 серпня 2016 року відмовлено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором банківського вкладу від 16 жовтня 2013 року у загальній сумі 208 840 грн. 74 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення в частині задоволення позову ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2відмовити.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що 16 жовтня 2013 року на території Автономної Республіки Крим між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу, відповідно до умов якого він вніс грошові кошти у розмірі 135 тис. грн. на строк 3 місяці із автоматичною пролонгацією на той самий строк під 16 % річних.

20 листопада 2015 року ОСОБА_2 направив до Головного офісу ПАТ КБ «ПриватБанк» заяву про розірвання депозитного договору та видачу депозитних коштів з нарахованими на них відсотками. 02 грудня 2015 року він повторно подав зазначену заяву безпосередньо до Головного офісу ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Пунктом 5 постанови Національного банку України від 06 травня 2014 року N 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя» зобов'язано припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, що унеможливлює діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК та м. Севастополя - філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк».

Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року N 516 (далі - Положення № 516), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року N 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірні" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з аналізу положень ст. 1059 ЦК України, у поєднанні з п. 1.4 Положення № 516 та з пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції № 174, слід дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника виникає право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов'язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов'язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

Вирішуючи питання щодо стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу, судам необхідно встановити факт укладення відповідного договору, з'ясувати повноваження сторін на його укладення, факт внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника, а також дотримання вимог, передбачених законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів.

Крім того, відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом.

За змістом ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Аналогічна норма закріплена також у статті 218 Господарського кодексу України.

Поняття обставин непереборної сили законодавець визначив, як надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо (ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Таким чином, з аналізу наведених норм права можна зробити висновок, що настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) свідчить про відсутність вини у невиконанні зобов'язання та звільняє особу, яка порушила зобов'язання, лише від відповідальності за таке порушення, а не від виконання зобов'язання в цілому.

Указаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 29 січня 2014 року № 6-149цс13, від 29 жовтня 2014 року № 6-118цс14 та від 24 травня 2016 року № 6-1692цс16 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Згідно пункту 9 договору банківського вкладу сторони мають право на дострокове розірвання договору за умови повідомлення про це один одного за два банківські дні до дати розірвання договору.

Суди (з урахуванням часткового скасування рішення районного суду апеляційним судом) на підставі поданих сторонами доказів, які належними чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли обґрунтованого висновку про стягнення банківського вкладу з огляду на те, що неповернення банківського вкладу у зв'язку з окупацією Автономної Республіки Крим та припиненням діяльності банку на окупованій території є безпідставним, а позивач надав для огляду в судовому засіданні оригінал договору банківського вкладу та оригінал квитанції № 7 від 16 жовтня 2013 року про внесення грошових коштів до Севастопольської філії відділення «Центральний офіс» ПАТ КБ «ПриватБанк», копія яких завірена сумом та додана до матеріалів справи.

При цьому квитанція № 7 Севастопольської філії від 16 жовтня 2013 року містить усі обов'язкові реквізити, передбачені пунктом 1.3 глави 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Добропільського міськрайонного суту Донецької області від 06 вересня 2016 року (у нескасованій апеляційним судом частині) та рішення апеляційного суду Донецької області від 02 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.К. Гримич

І.М.Фаловська