РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 р. Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Каліщука А.А.

за участю секретаря Процюк Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Володимир-Волинського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в:

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 26.09.2017 р. позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено. Вирішено шлюб, зареєстрований 06 вересня 2009 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинський Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції у Волинській області, актовий запис №180, між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Остапенко) ОСОБА_3 розірвати.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Із змісту рішення суду встановлено, що судом не вирішено вимогу щодо місця проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, яка була заявлена у позовній заяві, відтак, суду необхідно постановити додаткове рішення для вирішення такої вимоги.

Враховуючи те, що згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Конвенція про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), виходячи з рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Вищезазначені норми Декларації та Конвенції вказують та наявність виключних обставин для розлучення малолітньої дитини з матір»ю у разі коли батьки проживають окремо.

Проте, під час розгляду справи не встановлено жодних обставин, котрі б свідчили, що проживання дитини з позивачем може зашкодити її розвитку та вихованню та давали б суду підстави розлучити дитину з позивачем.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідач ОСОБА_2 позов визнав повністю, тому суд приходить до висновку, що вимога позивача є обґрунтованою, доведеною, а тому підлягає до задоволення.

Керуючись п.4 ч.1 ст. 220 ЦПК України,

ухвалив:

Доповнити рішення Володимир-Волинського міського суду від 26.09.2017 р. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Неповнолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити проживати разом із матірю ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області через Володимир-Волинський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: /підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя А.А Каліщук