233 № 233/3286/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартишева Т. О.

за участі секретаря Кюсєвої Т.О.,

заявника -

представника заявника -

представника заінтересованої особи -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа ОСОБА_2 районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецької області, про встановлення факту родинних відносин та факту смерті фізичної особи в певний час, -

В С Т А Н О В И В:

10 липня 2017 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин з його матір*ю ОСОБА_3, та факту смерті в певний час фізичної особи його матері ОСОБА_3, заінтересована особа ОСОБА_2 районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецької області, в якій заявник зазначив, що його мати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, була зареєстрована та постійно проживала у ІНФОРМАЦІЯ_2. 09 травня 2017 року у м. Макіївка Донецької області за місцем проживання вона померла та була похована у вказаному населеному пункті, тобто на тимчасово неконтрольованій території України. Йому було видано лікарське свідоцтво про смерть з довідкою про причину смерті ОСОБА_3, а також свідоцтво про смерть останньої, при цьому у зв*язку з тим, що вищевказані документи видані закладом охорони здоров*я та реєстраційним органом на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, вони є недійсними та не створюють юридичних наслідків. У проведенні державної реєстрації факту смерті ОСОБА_2 районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області за таких обставин відмовлено, тому підтвердити смерть своєї матері у встановленому законом порядку він позбавлений можливості. Крім того, у паспорті його прізвище зазначено українською мовою як «Терехов», що не збігається із зазначенням прізвища його померлої матері згідно паспорту як «Тєрєхова»,тому він позбавлений можливості оформити спадкові права через відсутність підтвердження родинних відносин зі спадкодавцем. Враховуючи, що встановлення даних фактів має для нього юридичне значеннята вирішити це питання іншим шляхом неможливо, просив встановити факт родинних відносин між ним та ОСОБА_3, померлою 09 травня 2017 року, а саме, що він є сином останньої, а також встановити факт смерті даної особи в певний час.

У судове засідання заявник, його представник не з*явились, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності, дану заяву підтримують (а.с. 31).

Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Донецької області, у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 30).

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Заявник ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 5-6) народився у м. Макіївка Донецької області, згідно відомостей паспорту є зареєстрованим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 6). Як вбачається з копії паспорту, довідки про присвоєння ІНН (а.с. 6 зворот) вірним є зазначення прізвища заявника українською мовою як «Терехов».

Відповідно до свідоцтва про народження І-НО № 432077, складеного українською мовою (а.с. 10), батьком заявника є ОСОБА_4, матір*ю ОСОБА_5, які 28 липня 1966 року зареєстрували шлюб у Червоногвардійському районному відділі ЗАГС, що вбачається зі свідоцтва про одруження VІІІ-УР № 115536, у якому прізвище дружини російською мовою вказано як «Терехова» (а.с. 9).

Як і заявник ОСОБА_1, батьки останнього значилися зареєстрованими за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується витягом домової книги для прописки громадян (а.с. 11-15), у якій прізвище матері заявника російською мовою вказані як «Терехова», так само зазначено прізвище останньої і у пенсійному посвідченні № 02974, складеному російською мовою (а.с. 22).

Як вбачається з паспорту ВС № 6177880 (а.с. 7) вірним є зазначення українською мовою прізвища матері заявника як «Тєрєхова», що також підтверджується довідкою про присвоєння ІНН на ім*я останньої (а.с. 7 зворот), довідкою УСЗН Іллічівського району м. Маріуполь Донецької області № від 12 травня 2015 року про взяття ОСОБА_3 на облік як особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО (а.с. 8).

Приймаючи до уваги викладене, суд доходить висновку, що у судовому засіданні встановлені достатні дані, які свідчать про наявність родинних відносин між матір*ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сином - заявником ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, що вбачається з досліджених судом доказів, в тому числі, свідоцтва про народження заявника, про одруження батьків заявника, відомостей домової книги, тощо. Тому, суд вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню, оскільки даний факт родинних відносин між ним та ОСОБА_3 знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, іншим шляхом встановлення цього факту неможливо, а його встановлення має для заявника юридичне значення та необхідне для отримання можливості реалізувати свої спадкові права.

Крім того, відповідно до п.8 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров*я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до абзацу першого п. 13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» з наступними змінами та доповненнями, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобовязаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Мати заявника ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. В.-Гнилуша Верхнємамонського району Воронізької області (а.с.7), померла 09 травня 2017 року у Червоногвардійському районі м. Макіївка Донецької області, у звязку з чим видано лікарське свідоцтво про смерть з довідкою про причину смерті № 303 від 10 травня 2017 р., причина смерті зазначена як «хронічна серцево-судинна недостатність, ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз» (а.с. 20). Також, заявником одержано свідоцтво про смерть ОСОБА_3, видане 12 травня 2017 року Червоногвардійським відділом ЗАГС м. Макіївка (а.с. 21).

При цьому, вказані документи, що підтверджують смерть ОСОБА_3, видані закладом охорони здоров*я та реєстраційним органом на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, є недійсними та не створюють юридичних наслідків.

ОСОБА_2 районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецької області за вих. № 15.19-61/905 від 10 липня 2017 року представнику заявника, яка діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 13 червня 2017 року НВХ 559905, р/№ 467 (а.с. 19) ОСОБА_6 (а.с. 16-18), відмовлено у проведенні державної реєстрації факту смерті ОСОБА_3, оскільки пред*явлено медичний документ, форма якого не відповідає формі, встановленій діючим законодавством (а.с. 27).

Судом оглянуті надані заявником на підтвердження заявлених вимог договір-замовлення № 56/13 від 10 травня 2017 року з ДП «Ритуал» про організацію та проведення поховання ОСОБА_3 та акт прийому-передачі наданих послуг (а.с. 23-24), а також фотознімки померлої особи у труні та місця її поховання (а.с. 25-26).

Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

В силу вимог ч.ч. 1-3 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для встановлення факту смерті особи в певний час на тимчасово неконтрольованій території України, оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, що мало місце 09 травня 2017 року у Червоногвардійському районі м. Макіївка Донецької області, Україна. Встановлення даного факту має юридичне значення для заявника та іншим шляхом встановити цей факт неможливо, у проведенні державної реєстрації факту смерті за наявними у заявниці документами ОСОБА_2 районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецької області, відмовлено (а.с. 27). Тому, суд вважає за необхідне задовольнити заяву та встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. В.-Гнилуша Верхнємамонського району Воронізької області, - 09 травня 2017 року у Червоногвардійському районі м. Макіївка Донецької області, Україна.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218, 234-235, 256, 257, 257-1, 259 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, є сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлої 09 травня 2017 року.

Встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки с. В.-Гнилуша Верхнємамонського району Воронізької області, громадянки України, - 09 травня 2017 року у Червоногвардійському районі м. Макіївка Донецької області, Україна.

Рішення суду в частині встановлення факту смерті підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя