Провадження №22-ц/784/1498/17
Головуючий у першій інстанції-Подзігун Г.В.
Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 липня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Лівінського І.В.

із секретарем Лівшенком Л.С.,

за участю відповідачки ОСОБА_1,

її представника - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом

публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк»

(далі Правекс-Банк)

до ОСОБА_3,

ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості

У С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року Правекс-Банк звернувся з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 24 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 1699-021/08Р, за яким позичальник отримав 125 272 грн. кредитних коштів строком до 24 квітня 2015 року. Цього ж дня на забезпечення виконання позичальником кредитних зобовязань між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 1699-021/08Р, за яким поручитель зобовязалась нести солідарну майнову відповідальність за невиконання позичальником кредитних зобовязань.

Посилаючись на порушення позичальником цих кредитних зобовязань та виникнення кредитної заборгованості, банк просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість станом на 15 січня 2016 року у розмірі 115 864, 84 грн., з яких 50 241, 22 грн. за тілом кредиту, 19 181, 28 грн. за процентами, 31 824, 49 грн. пені за несвоєчасну сплату кредитну, та 14 617, 86 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 участі у судових засіданнях не приймали.

ОСОБА_1, надавши суду заперечення, позов не визнала, посилаючись на припинення поруки за частиною 4 статті 559 ЦК у звязку з закінченням строку дії кредитного договору 24 квітня 2015 року та інші обставини, які звільняють її від виконання обовязків поручителя.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2016 року позов задоволено, з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 солідарно стягнуто 115 864, 84 грн. та розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення змінити, виключити її з кола відповідачів. Апелянт посилалась на ті ж підстави, якими заперечувала позов, вважала невірним застосування судом правил статті 559 ЦК та правових позицій Верховного Суду України.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 553 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК).

Порука - це строкове зобов'язання і сплив строку дії поруки припиняє суб'єктивне право кредитора.

Підстави припинення поруки, в тому числі і внаслідок закінчення строку дії поруки, визначені статтею 559 ЦК.

Зокрема, частина 4 статті 559 ЦК передбачає три випадки визначення строку дії поруки:

1)протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини 4 статті 559 ЦК);

2)якщо такий строк не встановлено, протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини 4 статті 559 ЦК)

3)протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини 4 статті 559 ЦК).

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що строк дії поруки може бути встановлений договором (речення перше частини 4 статті 559 ЦК), а в разі, якщо строк договором не встановлено, він визначається законом (речення друге та третє частини 4 статті 559 ЦК)

Отже, правило дії поруки протягом шести місяців від дня виконання основного зобовязання (строк встановлений законом) застосовується в разі не визначення цього строку договором поруки.

З матеріалів справи вбачається, що 24 квітня 2008 року між Правекс-Банком та ОСОБА_1, на забезпечення виконання кредитного договору між банком та ОСОБА_3, укладено договір поруки № 1699-021/08Р, за яким поручитель зобовязалась нести солідарну майнову відповідальність за невиконання позичальником кредитних зобовязань (а.с. 23-24)

Строк дії договору поруки - 24 квітня 2018 року (пункт 4.1).

Письмова вимога до поручителя ОСОБА_5 направлена ТОВ «Вердикт Консалтинг» на підставі договору з Правекс-Банк 28 серпня 2016 року (а.с. 85, 132-133). Позов до суду предявлено 25 жовтня 2016 року (а.с. 65).

Отже, вимога до поручителя ОСОБА_1 предявлена банком в межах строку дії поруки, визначеного договором поруки.

Встановивши ці обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав вважати поруку припиненою за частиною 4 статті 559 ЦК, та обґрунтовано поклав на ОСОБА_5 зобовязання, передбачені договором поруки, щодо солідарного погашення кредитної заборгованості.

Колегія суддів не може погодитись з твердженням апелянта про те, що строк дії поруки ОСОБА_1 обмежується шестимісячним строком, який починає перебіг з часу настання строку виконання основного зобовязання, тобто з 24 квітня 2015 року.

Як зазначалось вище, це правило застосовується лише у випадках, коли договір поруки не містить строку його дії, тоді як договір поруки, укладений між Правекс-Банк та ОСОБА_1, визначає строк дії поруки - 24 квітня 2018 року.

Посилання апелянта на порушення судом правил частини 4 статті 559 ЦК повязане з невірним тлумачення змісту цієї норми.

Не можна погодитись і з доводами апеляційної скарги про незастосування судом першої інстанції правових позицій Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Пункт 24 постанови ВССУ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» містить тлумачення окремих положень частини 4 статті 559 ЦК та не суперечить положенню цієї норми щодо умов її застосування - якщо строк дії поруки не встановлено договором.

Не суперечать висновки суду і правовим позиціям Верховного Суду України, які викладені у постанові від 14 вересня 2016 року (справа №6-1451цс16) та стосуються умов застосування шестимісячного строку, але знов таки, у випадках, якщо строк дії поруки не встановлено договором.

Інших доводів, які б доводили порушення судом правил частини 4 статті 559 ЦК, апеляційна скарга не містить.

Не має правового значення і посилання ОСОБА_1 на те, що шлюб між нею та позичальником розірвано та будь-які відносини між ними припинені. Ці обставини не впливають на підстави та обсяг відповідальності поручителя.

Заяв про застосування позовної давності поручитель ОСОБА_1 не подавала.

Рішення суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру кредитної заборгованості не оскаржується.

Таким чином, в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів не вбачає підстав для зміни судового рішення та відмови в позові до поручителя ОСОБА_1

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

ОСОБА_6