Справа № 215/4710/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2017 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

у складі: головуючого - судді - Квятковського Я.А.

за участю секретаря - Пасько М.В.

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою, -

ВСТАНОВИВ:

08.11.2016 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обгрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 28 липня 2012 р. між ним та ОСОБА_2 (надалі - відповідач) було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого позивач передав відповідачу позику в розмірі 10 000 грн. пiд 3 % щомiсячної сплати вiдсотку на залишкову суму з щомісячною виплатою відсотків строком на 1 рік 6 місяців. 09.11.2013 року відповідач повернув 2000 грн. Сума заборгованості за договором позики становить 8000 грн., відсотки становлять за 2014 р. - 280 грн., 2015 р. 1600 грн., 2016 р. 2280 грн., 2017 р. 480 грн., а всього 4640 грн. В добровільному порядку ОСОБА_2 відмовляється повертати борг та відсотки, тому позивач був вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Також позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Позивач в судове засідання зявився, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав повністю, надав суду заперечення на позов, в якому вважає позовні вимоги необґрунтованими. Згідно розписки від 28.07.2012 р. він взяв в борг у ОСОБА_1 суму в розмірі 10000 грн. строком на один рік зі сплатою 3 % річних. Відповідач повністю сплатив суму боргу за розпискою в жовтні 2012 році. Стосовно суми боргу за розпискою відповідач просить врахувати, що позивачем пропущено строк позовної давності, для заборгованості по основному боргу, який складає 3 роки, та 1 рік для відсотків. Просить суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у звязку з наступним.

Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В судовому засіданні встановлено, що 28.07.2012 року ОСОБА_2 отримав у борг у позивача кошти в сумі 10000 грн. зі сплатою відсотків в сумі 3% щомiсячно на суму залишку. Строк повернення коштів у розписці відсутній, а.с.6.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1047 ЦК України, обовязковими реквізитами боргового документу є власноручний підпис боржника (позичальника).

Встановлено, що відповідач власноручно написав розписку та підписав її особисто, що не заперечувалося самим відповідачем.

Крім того, в силу передбаченого ст.545 ЦК України, загального правила на позикодавця, як кредитора, покладається обовязок підтвердити прийняття виконання. Позикодавець повинен видати позичальникові розписку про отримання виконання або повернути отриманий при укладенні договору борговий документ (розписку позичальника).

Судом встановлено, що розписка від 28.07.2012 року знаходиться у позивача.

Отже суд приходить до висновку , що між сторонами виникли правовідносини за договором позики та у звязку з порушенням відповідачем зобовязань за договором, згідно розрахунку позивача від 17.02.2017 (а.с.6, 23-24), виникла заборгованість у розмірі 12640 грн., яка складається з: заборгованості за позикою - 8000 грн., заборгованості по відсотках за користування коштами у розмірі 4640 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Посилання відповідача на те, що він погасив всю заборгованість позивачу, в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження, оскільки не підтверджено документально факт передання відповідачу суми грошових коштів у повному обсязі.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за договором позики, позовна давність за вимогами кредитора про повернення коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

До правовідносин, що виникли застосовується загальна позовна давність, яка встановлюється тривалістю у три роки.

Судом встановлено, що письмових вимог про погашення боргу позивачем до відповідача не предявлялось, договір позики укладено від 28.07.2012 року з річним строком повернення боргу згідно пояснень відповідача та станом на жовтень 2013 року борг не було повернуто. Отже перебіг строку позовної давності в даному випадку розпочинається з 29.10.2013 року.

Водночас, позовну заяву зареєстровано судом 08.11.2016 року, тобто позивач звернувся до суду після спливу трирічного строку позовної давності, встановленої ст.257 ЦК України, отже суд вважає, що клопотання відповідача про застосування строку позовної давності підлягає задоволенню.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно зі статтею 266 ЦК України , зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Отже, строк позовної давності щодо стягнення позики з відсотками, передбачений ст.257 ЦК України, сплив, а поважних причин такого пропуску з відповідним клопотанням позивачем не наведено.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі у звязку з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки останньому в позові відмовлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.10,11,57-61,88,209,212-215 ЦПК України, ст.ст.252,253,256-268,526,530,545,546,553,554,625,631,634,1046-1049 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене сторонами до Апеляційного суду Дніпропетровської області, через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-и денний строк з дня його проголошення.

СУДДЯ: