Справа № 357/8994/16-ц Головуючий у І інстанції Бондаренко О. В.
Провадження № 22-ц/780/3249/17 Доповідач у 2 інстанції Лівінський С. В.
Категорія 26 26.06.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

26 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Лівінського С.В.

суддів: Березовенко Р.В

Коцюрби О.П.

за участю секретаря судового засідання Спеней І.С.

розглянувши справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, про стягнення процентів за договором позики, 3% річних та інфляційного збільшення за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного Київської області від 14 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року позивачі звернулася до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги обґрунтовували тим, що рішенням Білоцеркіувського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2014 року з відповідача на їх користь стягнуто борг у розмірі 914 тис. грн за договором позики. Однак до цього часу дане рішення не виконано, тому на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, просили суд стягнути з відповідача борг у сумі 1348451,01 грн, який складається з: 458 380,48 грн - проценти за договором позики; 807 660, 28 грн інфляційне збільшення та 82 410, 25 грн - 3% річних в рівних частинах та судові витрати.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного Київської області від 14 листопада 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 кошти в розмірі 674225, 50 грн з яких: 229190, 24 грн - проценти від суми позики, 403830,14 грн - інфляційне збільшення та 41205,12 грн. - 3% річних.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 кошти в розмірі 674225, 50 грн. з яких: 229190, 24 грн. - проценти від суми позики, 403830,14 грн. інфляційне збільшення та 41205,12 грн. - 3% річних.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, але частково.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи таке.

27 грудня 2010 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір позики на суму 914 тис. грн, який оформлено у формі розписки .

17 червня 2014 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області у справі № 357/16253/13-ц ухвалено рішення про стягнення з відповідача на користь позивачів заборгованості за договором позики від 27.12.2010 в розмірі 914 тис. грн.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 вересня 2014 року, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2014, залишено без змін.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що є достатні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачів процентів за договором позики, а також інфляційних втрат за весь час прострочення виконання зобов'язань та 3 % річних від простроченої суми боргу, які входять до складу грошового зобов'язання, оскільки відповідач не виконує свої зобов'язання за вказаним рішенням суду.

Цей висновок міськрайонного суду, оснований на вимогах Цивільного Кодексу України, аналогічному висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладеному у його Постанові № 6-369цс15 від 02 вересня 2015 року і, не зважаючи на позицію відповідача в апеляційній скарзі, на думку колегії суддів, в цілому являється правильним. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обов'язку позичальника сплатити проценти за користування грошима, передбачені статтею 1048, та суму передбачену статтею 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Крім того, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права є безпідставними.

Відтак, всупереч твердженням апелянта, міськрайонний суд правильно обрахував суму процентів за користування грошовими коштами за договором позики за прострочений строк. Ця сума складає 458380,48 грн і обчислена за такою формулою: розмір заборгованості Х кількість днів прострочення Х ставка НБУ / кількість днів у році Х 100 процентів ((914 000 х 3 днів х 7 %) : (365 днів х 100 %) = 525, 86 грн)( 914 000 х 245 днів х 6,5%) : (365 днів х 100 %) = 39877, 95грн) ((914000 х 93 днів х 9,5%) : (365 днів х 100 %) = 22123, 81 грн) ((914000 х 119 днів х 12,5%) : (366 днів х 100 %) = 37248, 63 грн) ((914000 х 85 днів х 14 %) : (365 днів х 100 %) = 29798, 91 грн) ((914000 х 26 днів х 19,5 %) : (365 днів х 100 %) = 12 695, 84 грн) ((914000 х 177 днів х 30%) : (365 днів х 100 %) = 132968,22 грн) ((914000 х 28 днів х27 %) : (365 днів х 100 %) = 18931 грн) ((914000 х 35 днів х 22 %) : (365 днів х 100 %) = 19281,65 грн) ((914000 х 49 днів х 22 %) : (365 днів х 100 %) = 26 994,3 грн) ((914000 х 42 днів х 22%) : (365 днів х 100 %) = 23137,98 грн) ((914000 х 35 днів х 22 %) : (366 днів х 100 %) = 19228, 96 грн) ((914000 х 49 днів х 22%) : (366 днів х 100 %) = 26920, 55 грн) ((914000 х 35 днів х 19%) : (366 днів х 100 %) = 16606, 83 грн), ((914000 х 28 днів х 18 %) : (366 днів х 100 %) = 12586, 23 грн) ((914000 х 35 днів х 16,5 %) : (366 днів х 100 %) = 14 421,72 грн), ((914000 х 13 днів х 15,5%) : (366 днів х 100 %) = 5032 грн) які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_5 на користь позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Разом з тим, розрахунок інфляційних втрат і розмір 3% річних від простроченої суми через хибне визначення періоду за який він мав бути проведений, міськрайонним судом зроблено не правильно.

З врахування часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2014 року у справі № 357/16253/13-ц та набрання цим рішенням законної сили 16 вересня 2014 року, на думку колегії суддів, розрахунки в наведеній частині мають бути проведені за період з останньої дати до дня звернення позивачів до суду з цим позовом.

Тому інфляційні втрати, за розрахунками колегії суддів, складають 557568, 92 грн. Цей розрахунок проведено за формулою: сума боргу Х індекс інфляції - сума боргу( 914000 х161,001% - 914000=557568,92 грн.) Де сукупний індекс інфляції за період з 16 вересня 2014 року по 18 серпня 2016 року становить 161,001%.

Розмір 3% річних від простроченої суми обраховано колегією суддів за той же період. Його розмір склав 52068 грн. При цьому колегія суддів виходила з такої формули: розмір заборгованості Х 3% Х кількість днів прострочення / кількість днів у році ((914000 х 3% х 106 днів / 365 = 7416,86 грн) (914000 х 3% х 365 днів / 365 = 27420 грн) (914 000 х 3% х 230 днів / 366 = 17231,14 грн)).

За наведеного, апеляційну скаргу ОСОБА_5 слід задовольнити частково, а рішення міськрайонного суду, на підставі п. 3) ч. 1 ст. 309 ЦПК України, - змінити. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 кошти в розмірі 534 008,7 грн з яких: 229 190, 24 грн - проценти від суми позики, 278 784,46 грн інфляційне збільшення та 26034 грн - 3% річних. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 кошти в розмірі 534 008,7 грн з яких: 229 190, 24 грн - проценти від суми позики, 278 784,46 грн інфляційне збільшення та 26 034 грн- 3% річних.

Посилання апелянта на висновки Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладені у його Постановах № 6-79цс14 від 02 липня 2014 року і № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року являється помилковим, оскільки, оскільки у справах, за результатами перегляду яких вони ухвалені, та у даній конкретній справі суди встановили різні фактичні обставини.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить, тому в решті рішення належить залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 209, ст. 218, ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3) ч. 1 ст. 309 ст. ст. 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного Київської області від 14 листопада 2016 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 кошти в розмірі 534 008,7 грн з яких: 229 190, 24 грн - проценти від суми позики, 278 784,46 грн - інфляційне збільшення та 26034 грн - 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 кошти в розмірі 534 008,7 грн з яких: 229 190, 24 грн - проценти від суми позики, 278 784,46 грн - інфляційне збільшення та 26 034 грн - 3% річних.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя С.В. Лівінський

судді: Р.В. Березовенко

О.П. Коцюрби