Справа № 296/1071/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

"31" травня 2017 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючого судді Галасюка Р.А.,

при секретарі Могилевець В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №327 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому просить визнати вбудоване-прибудоване приміщення магазину непродовольчих товарів, площею 130,8 кв.м. у будинку по вул. Б.Лятошинського,13 у м.Житомирі спільним майном подружжя, поділити спільне майно подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину вбудовано-прибудованого приміщення магазину непродовольчих товарів, площею 130,8 кв.м у будинку по вул.Б.Лятошинського,13 в м.Житомирі. Крім цього просить стягнути сплачений судовий збір в сумі 2273,00 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, який рішенням Богунського районного суду м.Житомира19.02.2014 року було розірвано. Вказує, що в період шлюбу з відповідачем, вони за спільні кошти придбали квартиру №1 у будинку по вул. Лятошинського,13 в м.Житомирі, яка складається з трьох кімнат, загальною площею 64,0 кв.м. Далі14.10.2005 року за спільні кошти вони купили квартиру №2 у будинку по вул.Лятошинського,13 в м.Житомирі, також за спільні кошти провели реконструкцію вказаних квартир під магазин непродовольчих товарів, а тому просить визнати вбудоване-прибудоване приміщення магазину непродовольчих товарів спільним майном подружжя та поділити його.

Позивачка в судове засідання не з'явилася, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутність в заочному провадженні, просила задовольнити позов.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належними чином, причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надавав.

На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, враховуючи думку позивача, яка подала заяву про розгляд справи в заочному провадженні, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 23.02.2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського МУЮ у Житомирській області був зареєстрований шлюб, який 19.02.2014 року був розірваний Богунським районним судом м.Житомира.

Сумісна власність - це різновид права спільної власності, що належить двом або більше особам одночасно на один і той самий об'єкт без визначення часток кожного з них.

Відповідно до частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із положенням ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно положень ст.57 Сімейного кодексу України, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

За вимог ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене за домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно положення частини 1 статті 369 Цивільного кодексу України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як випливає зі змісту ст. 177 Цивільного кодексу України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Тобто законодавець об'єктами права спільної сумісної власності подружжя визначає будь-які речі, що належать фізичній особі на праві приватної власності, не конкретизуючи їх.

Відповідно до ст. 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Судом встановлено, що за час шлюбу, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було придбано спірне майно, а саме: квартиру №1 та №2 за адресою: вул.Лятошинського,13 в м.Житомирі. (а.с. 10-11).

Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Як роз'яснено у пунктах 23, 24 Постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач неодноразово викликався в судове засідання, однак доказів, які б заперечували твердження позивача, що спірне майно придбане в шлюбі за спільні кошти подружжя, не надав.

Аналізуючи вищевикладене, враховуючи докази надані сторонами по справі, зокрема договори купівлі продажу квартир, враховуючи, що судом не встановлено про визначеність між сторонами будь-яких домовленостей з приводу майна та наявність підстав які б виключали можливість поділу майна визначені ст.57 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що спірне майно, є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а тому виходячи з рівності часток майна дружини та чоловіка, суд визнає за позивачкою 1/2 частину вбудовано-прибудованого приміщення магазину непродовольчих товарів, площею 130,8 кв.м у будинку по вул.Б.Лятошинського,13 у м.Житомирі..

Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають до стягнення судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2273,00 грн.

Враховуючи наведене та керуючись Постановою Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", ст.ст. 11, 177, 190, 257, 261, 368, 369, 526, 626, 1046, 1047 Цивільного кодексу України, ст. ст. 57, 60, 70 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 57, 58, 60, 61, 208, 212-215, 218, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати вбудовано-прибудованого приміщення магазину непродовольчих товарів, площею 130,8 кв.м у будинку по вул.Б.Лятошинського,13 у м.Житомирі спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вбудовано-прибудованого приміщення магазину непродовольчих товарів, площею 130,8 кв.м у будинку по вул.Б.Лятошинського,13 у м.Житомирі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2273 (дві тисячі двісті сімдесят три) грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У такому випадку апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Cуддя Р. А. Галасюк