АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 640/2446/16-ц Головуючий суддя І інстанції Лях М. Ю.
Провадження № 22-ц/790/3248/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді Яцини В.Б.

суддів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 09 березня 2017 року по цивільній справі за заявою представника позивача ОСОБА_5 ОСОБА_6 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 09 березня 2017 року заяву представника позивача ОСОБА_5 ОСОБА_6 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - задоволено. Накладено арешт на 1/4 частку квартири № 27 по вул Астрономічна, буд. 35-В м. Харкова, яка належить ОСОБА_3 Заборонено відчуження автомобілів: «Mazda-626», ідентифікатор - JM7GE10S200114168, ДНЗ 583-58ХК, свідоцтво ХАС687590 та «Mazda Ksedos», ідентифікатор - JMZCA12A201208837, ДНЗ 13135 ХВ, свідоцтво ХАР 016716, які на праві приватної власності належать ОСОБА_3.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить вказану ухвалу скасувати.

В обґрунтування скарги зазначив, що ухвала суду першої інстанції є незаконною і необгрунтованою, яка підлягає безумовному скасуванню як така, що ухвалена з порушенням норм процесуального права. Вказав, що звертаючись із заявою про забезпечення позову позивачем та його представником не надано суду жодного належного та допустимого, у відповідності до ст.ст. 57-59 ЦПК України, доказу щодо належності відповідачу на праві власності спірного майна. Крім того, суду не надано доказів щодо співмірності, у відповідності до ст. 152 ЦПК України, вартості спірного майна заявленим позивачем вимогам

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_5 С С до ОСОБА_3С про стягнення боргу.

07 березня 2017 року представник позивача Гребінка AM звернувся до суду з заявою про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви зазначив, що після скасування заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 травня 2016 року про задоволення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення боргу у розмірі 1037600 грн. 00 коп. розгляд справи продовжений. Вказав, що під час розгляду справи по суті суду було надано докази існуючої заборгованості, які в повній мірі підтверджують правомірність стягнення суми заборгованості. Зазначив, що несвоєчасне вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження майна може унеможливити в подальшому виконання рішення суду.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що з урахуванням існування спору між сторонами існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Вид забезпечення позову відповідає заявленим позовним вимогам, наявний звязок між конкретним заходом забезпечення позову та предметом заявлених позовних вимог.

Проте, в повній мірі погодитись з висновками суду першої інстанції колегія суддів не може.

Так, відповідно до ч 1 статті 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову

Частиною 1 статті 152 ЦПК України, зокрема, пунктом 1 передбачена можливість накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб в якості заходу забезпечення позову.

У пункті 4 Постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам розяснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

При постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції вказані розяснення до уваги у повній мірі взяті не були.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частинами 1, 2 ст. 370 ЦК України передбачено право співвласників на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 06.07.1999 року квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_7 та членам його сімї ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9.

При поданні заяви про забезпечення позову позивачем суду не було надано доказів на підтвердження виділу у натурі частки ОСОБА_3 з права спільної сумісної власності на вказану квартиру, однак відповідно до вказаної норми ст. 370 ЦК України це не перешкоджає за рахунок частки у праві спільної сумісної власності, яка припадає на відповідача ОСОБА_10, забезпечити заявлений по справі позов.

Разом з тим, судом не було враховано, що вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на частку майна, що перебуває у спільній сумісній власності, є неможливим без виділу цієї частки в натурі, а накладення арешту порушує права інших співвласників на користування належним їм майном і передбачене у ч. 3 ст. 152 ЦПК України правило співмірності видів забезпечення позову заявленим позивачем вимогам. Тому, з урахуванням довденості необхідністі забезпечення позову, в цій частині слід замінити застосований судом першої інстанції арешт на заборону відчуження частки ОСОБА_10 у справі спільної сумісної власності.

Також судом при накладенні заборони відчуження автомобілів: «Mazda-626», ідентифікатор - JM7GE10S200114168, ДНЗ 583-58ХК, свідоцтво ХАС687590 та «Mazda Ksedos», ідентифікатор - JMZCA12A201208837, ДНЗ 13135 ХВ, свідоцтво ХАР 016716 в порушення вимог ч. 1 ст. 152 ЦПК України не було перевірено, чи належать вказане майно відповідачеві.

Так, згідно листа Регіонального сервісного центру в Харківської області МВС України від 06.03.2017р. вказані у постанові суду автомобілі згідно бази реєстрації транспортних засобів належать іншим громадянам, а не ОСОБА_10 (а.с. 24).

З наданої до суду копії облікової картки приватного ТЗ вбачається, що автомобіль «Mazda-626», ідентифікатор - JM7GE10S200114168, ДНЗ 583-58ХК, свідоцтво ХАС687590 був знятий з реєстрації за ОСОБА_3 для реалізації 03.11.2004 року.

Згідно відповіді Начальника територіального сервісного центру 6350 регіонального сервісного центру МВС у Харківській області від 30.06.2017 року № 31/20/50-220 автомобіль «Mazda Ksedos», ідентифікатор - JMZCA12A201208837, ДНЗ 13135 ХВ, свідоцтво ХАР 016716 був знятий з реєстрації за ОСОБА_3 для реалізації 23.02.2005 року.

Таким чином, оскільки в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази про належність ОСОБА_3 автомобілів, стосовно яких були застосовано забезпечення позову, в цій частині оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

З огляду на те, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з порушенням норм процесуального права, колегія суддів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, змінює оскаржувану ухвалу в частині накладення арешту на 1/4 частку квартири № 27 по вул Астрономічна, буд. 35-В м. Харкова, яка належить ОСОБА_3С, та скасовує її в іншій частині.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.п. 2, 3 ч. 2 ст. 307, ст.ст. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 09 березня 2017 року змінити в частині накладення арешту на 1/4 частку квартири № 27 по вул Астрономічна, буд. 35-В м. Харкова, яка належить ОСОБА_3

Заборонити ОСОБА_3 відчуження 1/4 частки квартири № 27 по вул Астрономічна, буд. 35-В м. Харкова, яка належить ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності.

В іншій частині, що стосується заборони відчуження автомобілей «Mazda-626», ідентифікатор - JM7GE10S200114168, ДНЗ 583-58ХК, свідоцтво ХАС687590 та «Mazda Ksedos», ідентифікатор - JMZCA12A201208837, ДНЗ 13135 ХВ, свідоцтво ХАР 016716, ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 09 березня 2017 року - скасувати.

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_5 ОСОБА_6 про забезпечення позову в частині заборони відчуження автомобілів: «Mazda-626», ідентифікатор - JM7GE10S200114168, ДНЗ 583-58ХК, свідоцтво ХАС687590 та «Mazda Ksedos», ідентифікатор - JMZCA12A201208837, ДНЗ 13135 ХВ, свідоцтво ХАР 016716 відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий

Судді -