АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/483/17 Номер провадження 22-ц/786/1818/17Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С.Г. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Дорош А.І., Одринської Т.В.

при секретарі Рибак О.О.

за участі представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 квітня 2017 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із вказаним позовом та просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 27 лютого 2006 року у розмірі 11 981,83 грн. та судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог вказувало, що 27 лютого 2006 року між банком та відповідачем було укладено договір про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, згідно якого позивач відкрив відповідачеві кредитний рахунок та надав платіжну картку з встановленням ліміту кредитування в 2000 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 36,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до умов договору ОСОБА_3 взяла на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами у встановлені строки, але взятих на себе зобов'язань не виконала, а тому станом на 30 листопада 2016 року у неї утворилася заборгованість за кредитом у загальному розмірі 11 981,83 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 квітня 2017 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржило ПАТ КБ «ПриватБанк», просило скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 27 лютого 2006 року до ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 було подано заяву-анкету на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки шляхом приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанк. Відповідно до вказаної заяви-анкети умовами кредитування ОСОБА_3 було надання платіжної картки «Універсальна» з кредитним лімітом 700 грн. та сплатою відсотків за користування ним у розмірі 3% на місяць з розрахунку 360 днів у році.

Відомості щодо номеру платіжної картки та її отримання відповідачем у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів перебування у кредитних правовідносинах з ОСОБА_3 на підставі заяви від 27 лютого 2006 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В обгрунтування позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на Умови та правила надання банківських послуг, проте суди першої та апеляційної інстанцій не встановили наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили положення, на які посилається позивач.

Окрім того, обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на виписку про рух коштів за рахунком відповідача. Однак, відповідно до вказаної виписки вбачається, що кредитний ліміт на платіжну картку було надано ОСОБА_3 26 березня 2006 року, у той час, як у позовній заяві та апеляційній скарзі позивач вказує на те, що кредитний договір було укладено 27 лютого 2006 року, що відповідає даті заяви-анкети долученої до матеріалів справи (а.с. 6).

Окрім того, в анкеті-заяві відсутній підпис позичальника у відповідній графі, який підтвердив би отримання платіжної картки і ПІН-коду, а також номер такої картки.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, колегія суддів не може взяти до уваги надану позивачем виписку по руху коштів за рахунком відповідача як доказ по справі, оскільки вона не дає можливості достовірно встановити характер правовідносин сторін, а носить характер припущення, так як суд позбавлений можливості встановити, чи видавалася ОСОБА_3 платіжна картка на підставі заяви від 27 лютого 2006 року, а також на підставі якого саме кредитного договору випискою було зафіксовано рух коштів відповідача за рахунком.

Посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду України, висловленої 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс15 щодо форми договору позики та правової природи розписки, є безпідставним, оскільки вона не відповідає правовідносинам сторін у даній справі.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Таким чином, питання форми кредитного договору не може бути врегульовано положеннями законодавства щодо договору позики. Окрім того, надання споживчого кредиту не може бути підтверджено розпискою, на яку посилається апелянт, при аналізі вищевказаної правової позиції.

Заява відповідача про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності, на що посилається апелянт, не дає підстав вважати, що цим самим вона визнала позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк».

В обґрунтування своїх вимог ПАТ КБ «Приватбанк» було надано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПрватБанку від 02 квітня 2012 року, яка, згідно умов заяви, разом з памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складає договір про надання банківських послуг, вказуючи, що заборгованість відповідача утворилася внаслідок неналежного його виконання.

Колегія суддів вважає, що вказана анкета-заява не може бути розглянута як доказ у даній справі, оскільки предметом спору є стягнення заборгованості за кредитним договором від 27 лютого 2006 року. Питання щодо стягнення заборгованості за кредитним договором від 02 квітня 2012 року позивачем у суді першої інстанції не ставилось.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість, ПАТ КБ «ПриватБанк» наведено не було.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315, ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: --//-- ОСОБА_1

Судді --//-- ОСОБА_5

--//-- ОСОБА_6

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: ОСОБА_1