Справа № 351/822/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1134/2017
Головуючий у 1 інстанції Сегін І.Р. І. Р.
Суддя-доповідач Матківський
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого: Матківського Р.Й.

суддів: Горблянського Я.Д., Малєєва А.Ю.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю: представника апелянта ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за борговою розпискою, з апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 на рішення Снятинського районного суду від 16 травня 2017 року,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2016 року позивач звернувся з даним позовом та просив ухвалити рішення про стягнення із ОСОБА_3 на його користь заборгованість за розпискою в сумі 42 000, 56 гривень, 3% річних від простроченої суми за невиконання грошового зобовязання у розмірі 40346, 56 гривень та сплачений судовий збір.

Заявлені вимоги позивач обґрунтував тим, що 12 липня 2013 року відповідач ОСОБА_3 позичила у нього 575 євро та 1020 доларів США з датою повернення боргу 12 жовтня 2013 року, про що власноручно написала розписку. Повернення вказаних коштів гарантувала належним їй на праві приватної власності майном. У визначений згідно розписки строк відповідач зобов'язання не виконала, борг не повернула, тому звернувся до суду за примусовим стягненням.

Рішенням Снятинського районного суду від 16 травня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 42 000, 56 гривень боргу, 3297 гривень 3% річних. У задоволенні решти позову відмовлено.

На дане рішення представник ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Апелянт у скарзі зазначає, що суд не повністю зясував обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом не встановлено, на погашення яких саме розписок 10 червня 2015 року ОСОБА_4 повернула позивачу 2500 євро, про факт повернення яких в судовому засіданні підтвердив позивач. Сплативши вказану суму того ж дня, ОСОБА_4 написала розписку на залишок загального боргу перед позивачем за всіма розписками, який станом на 10 червня 2015 року сторони визначили в розмірі 14 500 євро. У розписці відповідач зазначила, що визнає та зобовязується згідно попередніх боргових розписок повернути позивачу 14 500 євро до 10 липня 2015 року, а у випадку недотримання даного зобовязання, суму боргу в іноземній валюті, але вже 17 500 євро повернути до 10 липня 2016 року.

У розписці від 10 червня 2015 року не зазначено конкретного розміру сум раніше отриманих позик, умов їх повернення та дати отримання коштів позичальниками від позикодавця. У позовній заяві та особистих поясненнях в судовому засіданні у іншій справі, позивач обґрунтовував свої позовні вимоги попередніми розписками ОСОБА_4 та її покійного чоловіка ОСОБА_5, зобовязання за якими замінені безгрошовою розпискою відповідачки від 10 червня 2015 року про визнання боргу. У позовній заяві позивач вказав і розписку ОСОБА_4 від 12 липня 2013 року на суму 575 євро і 1020 доларів США з терміном повернення позики до 12 жовтня 2013 року. У даній справі позивач повторно застосував ту саму розписку від 12 липня 2013 року. Всі попередні борги відповідачки перед позивачем, що залишились непогашеними, погашені розпискою відповідача від 10 червня 2015 року за домовленістю сторін про заміну первісного зобовязання новим зобовязанням (новація), що передбачено ст. 604 ЦК України.

Прийнявши в якості доказу боргу нову боргову розписку від 10 червня 2015 року сторони дійшли згоди про те, що попередні розписки не братимуться до уваги, оскільки зобовязання за попередніми розписками припинені новою розпискою.

Суд помилково застосував ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, який вимоги скарги підтримав, позивача, який вимоги скарги заперечив, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що боргові зобовязання за розпискою відповідача ОСОБА_3 від 12 липня 2013 року про позику 575 євро та 1020 доларів США перед позивачем ОСОБА_2 не виконано, тому задоволив позов про стягнення заборгованості.

Судом встановлено, що 12 липня 2013 року ОСОБА_3 позичила у ОСОБА_2 кошти в розмірі 575 євро та 1020 доларів США строком до 12 жовтня 2013 року. Кошти були передані відповідачці у момент підписання розписки, однак свої зобов'язання вона належним чином не виконала.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 18 травня 2016 року заборгованість відповідачки становить 45 264, 21 гривень, що складається з: 42 000, 56 гривень основного боргу, та 3 263, 65 гривень 3% річних.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У постановах від 18 вересня 2013 року (справа № 6-63цс13), 2 липня 2014 року (справа № 6-79цс14), 11 листопада 2015 року (справа № 6-1967цс15) Верховний Суд України виклав правовий висновок про те, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Суд першої інстанції дослідивши усі обставини правильно встановив, що відповідачем надано власноручно написану розписку про позику у ОСОБА_2 575 євро та 1020 доларів США, грошове зобоязання не виконане, і позивач за вимогами цивільного законодавства має право на повернення коштів. Суд дослідив та перевірив усі заперечення відповідача і прийшов до правильного висновку, що позивач при розгляді справи про стягнення боргу за борговою розпискою ОСОБА_3 від 10 липня 2015 року не ставив питання про повернення 575 євро та 1020 доларів США за розпискою від 12 липня 2013 року. Зазначені обставини підтверджені рішенням Снятинського районного суду від 02 серпня 2016 року.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи представника апелянта у скарзі, що звертаючись із даним позовом ОСОБА_2 за рахунок відповідача намагається отримати подвійне відшкодування та судом необґрунтовано стягнуто інфляційні витрати у звязку з неповерненням позики. Згідно заявлених позовних вимог позивач просив стягнути на його користь 3 % річних за порушення грошового зобовязання і не звертався за стягненням інфляційних витрат.

При вирішенні позовних вимог судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано оцінку доводам сторін.

Доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Снятинського районного суду від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді Я.Д. Горблянський

ОСОБА_6