Справа № 309/461/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 липня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого-судді: Мацунича М.В.,

суддів: Куштана Б.П., Кондора Р.Ю.

з участю секретаря: Сочка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду від 29 липня 2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

У лютому 2013 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі по тексту ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») предявив позов до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що згідно укладеного кредитного договору від 05.06.2008 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 10000,00 грн. зі сплатою 0,0001 відсотків річних за користування кредитом в строк до 05.06.2011 р. З метою забезпечення зобовязань за даним кредитним договором, 05.06.2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 укладено договір поруки. ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором не виконував належним чином внаслідок чого виникла заборгованість станом на 28.01.2013 року на загальну суму 70525,91 грн. яку банк і просив солідарно стягнути з відповідачів.

Ухвалою Хустського районного суду від 08.07.2015 року позовну заяву ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в частині вимог про стягнення боргу з ОСОБА_3 залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України (а.с.92).

Ухвалою Хустського районного суду від 08.07.2015 року залучено до участі у справі правонаступника померлого ОСОБА_2 ОСОБА_1 (а.с.93, 94).

Також в процесі розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та остаточно просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість в розмірі 70525,91 грн. та судові витрати.

Рішенням Хустського районного суду від 29 липня 2016 року даний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість по кредитному договору в розмірі 70525,91 грн. та 705,26 грн. судового збору.

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. На обґрунтування скарги зазначає, що вона дозволу на укладення кредитного договору чоловіку не надавала, а підпис від її імені в договір є підробленим. Посилається на пропуск позивачем строків позовної давності. Також вважає, що кредитор втратив право вимоги через недотримання строків, передбачених ст. 1281 ЦК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи позову, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості.

Однак, із даним висновком суду першої інстанції не може повністю погодитись колегія суддів виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалі справи 05 червня 2011 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №20.502/100, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 10000,00 грн. зі сплатою 0,0001 відсотків річних за користування кредитом у строк до 05.06.2011 року (а.с.6-8).

З метою забезпечення зобовязань за даним кредитним договором, 05.06.2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 укладено договір поруки (а.с.9).

ОСОБА_2 порушив взяті на себе зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором, яка згідно розрахунку банку станом на 28.01.2013 року становить суму 71486,02 грн. і яка складається з сум: 960,11 грн. заборгованості по тілу кредиту, 6914,87 грн. заборгованості по відсоткам, 7350 грн. заборгованості по комісії та 56261,04 грн. пені (а.с.12, 13). Правильність такого розрахунку ніким фактично не оспорюється.

Разом з тим, виходячи з уточненого позову, банк ставить питання про стягнення вищезазначеної заборгованості, за виключенням заборгованості по тілу кредиту, в розмірі 70525,91 грн., а тому, виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу, дана справа підлягає розгляду в межах предявлених вимог.

Також встановлено, що позичальник ОСОБА_4 помер 29.01.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть 1-ФМ №147042, виданим 31.01.2013 року відділом РАЦСу Хустського РУЮ (а.с.29).

Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

З матеріалів справи вбачається, що за померлим ОСОБА_2 зареєстрована квартира за адресою м. Хуст по вул. К.Набережна, 3/5, яка також є зареєстрованим його місцем проживання.

Згідно довідки КП «ЖЕК №2» станом на 29.01.2013 року у вказаній квартирі була зареєстрована дружина померлого ОСОБА_1 (а.с.59), а тому, вона прийняла спадщину за померлим в силу приписів ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

12.02.2013 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» була направлена на адресу Хустської державної нотаріальної контори претензія до спадкоємців боржника ОСОБА_2 (а.с. 43, 44) на підставі чого Хустською державною нотаріальною конторою 13.02.2013 року заведена спадкова справа (а.с.45).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором із спадкоємця боржника ОСОБА_1, оскільки остання прийняла спадщину за померлим, до складу якої входить зазначена квартира, вартість якої більша за розмір заборгованості і банком дотримано, передбачені ч. 2 ст. 1281 ЦК України строки для предявлення вимог до спадкоємця боржника.

Посилання апелянта на недотримання таких строків спростовується вищезазначеною претензією та відповіддю Хустської державної нотаріальної контори (а.с. 43-45).

Також, колегія суддів відхиляє посилання апелянта щодо ненадання нею згоди на укладення чоловіком кредитного договору, оскільки це не має жодного правового значення, позаяк на укладення кредитного договору згода другого з подружжя не потрібна (п. 25 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно пропуску позивачем строків позовної давності, то такі колегією суддів відхиляються, оскільки в суді першої інстанції ОСОБА_1 не заявляла про застосування строків позовної давності, а тому, не вправі ставити дане питання в суді апеляційної інстанції. При цьому, ОСОБА_1 мала реальну можливість заявити про сплив строків позовної давності до вирішення справи судом першої інстанції, оскільки її представник ОСОБА_5 брала участь в судових засіданнях.

У той же час, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо розміру неустойки (пені), яка підлягає стягненню з відповідача по даній справі виходячи з наступного.

Зі змісту ч. 3 ст. 551 ЦК України випливає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Оскільки, за кредитним договором основна заборгованість становить суму 14264,87 грн. (6914,87 + 7350), а сума неустойки, яку просить стягнути банк з відповідача, становить суму 56261,04 грн., що є неймовірно більшою ніж сума основної заборгованості, та враховуючи літній вік відповідачки, яка неспроможна повноцінно себе забезпечувати матеріально, то колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір неустойки (пені) до суми 14000,00 грн.

Таким чином, загальна заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором становитиме суму 28264,87 грн., яка складається із сум: 6914,87 грн., заборгованості по відсоткам; 7350,00 грн., заборгованості по комісії; та 14000,00 грн., пені.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 309 ЦПК України апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції якщо має місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Як розяснено в п. 39 Постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, повязані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Оскільки єдиною підставою для зменшення стягуваної з відповідача заборгованості стало застосування апеляційним судом приписів ч. 3 ст. 551 ЦК України, то відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат, в тому числі й сплачених апелянтом за подачу апеляційної скарги.

Зважуючи на встановлене та керуючись вимогами ст. 551 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 212, 303, 307, 309, 313, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд,

рішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1, задоволити частково.

Рішення Хустського районного суду від 29 липня 2016 року змінити в частині стягнення розміру заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», шляхом зменшення суми стягнення заборгованості до розміру 28264 (двадцять вісім тисяч двісті шістдесят чотири) гривні 87 (вісімдесят сім) копійок.

У решті рішення суду першої інстанції, залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Суддя-доповідач

Судді