Справа № 573/1910/17
Номер провадження 2/573/722/17
РІШЕННЯ

іменем України

18 жовтня 2017 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Свиргуненко Ю. М.,

з участю секретаря: Федорченко Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

21 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 05 лютого 2003 року. Від подружнього життя мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Однією сімєю проживали до вересня 2015 року. З цього часу сімя фактично розпалася внаслідок того, що відповідач зловживає спиртними напоями та вчиняє вдома сварки і бійки. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем не можливе, суперечить її інтересам та інтересам дитини, у звязку з чим шлюб необхідно розірвати.

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 16).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився без повідомлення причин. Про час, день і місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а. с. 14).

У звязку з неявкою сторін, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 05 лютого 2003 року у виконавчому комітеті Коршачинської сільської ради Білопільського району Сумської області, про що складено актовий запис за №01. Після укладення шлюбу позивачці присвоєно прізвище чоловіка ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно, серії І-БП №123116 (а. с. 17).

Згідно з свідоцтвом про народження серії І-БП №055477 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 5).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, сторони у справі припинили шлюбні стосунки у вересні 2015 року. Сімя розпалася внаслідок того, що відповідач зловживає спиртними напоями.

Відповідно до вимог ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таким чином, враховуючи обставини, викладені позивачкою в заяві до суду та встановлені фактичні обставини, суд приходить до висновку, що намір ОСОБА_1 розірвати шлюб з відповідачем є виваженим та свідомим. Причини, з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими та подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї не можливе. Сторони у справі не мають наміру поновлювати сімейно-шлюбні відносини. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов ОСОБА_1 до Семи каша Ю. Ю. про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

На підставі заяви позивачки та відповідно до ст. 113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за необхідне відновити їй дошлюбне прізвище Тимченко.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає сплачений останньою при зверненні з даним позовом до суду судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. (а. с. 1).

На підставі викладеного, керуючись ст. 51 Конституції України, ст. ст. 110, 112, 113 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 4, 10, 60, 88, 209, 213, 215 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 05 лютого 2003 року у виконавчому комітеті Коршачинської сільської ради Білопільського району Сумської області, актовий запис №01 розірвати.

Відновити позивачці дошлюбне прізвище Тимченко.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: