Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К., Євтушенко О.І.,

Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01 серпня 2006 року між сторонами укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки ОСОБА_3 належним чином не виконав умови кредитного договору, у нього утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 30 червня 2015 року становить 28 049,90 грн. і складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 4 992,63 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 21 245,37 грн., а також штрафів: 500 грн. - фіксована частина, 1 311,90 грн. - відсоткова складова.

Враховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути вказану вище заборгованість з ОСОБА_3

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 01 серпня 2006 року у розмірі 28 049,90 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 4 992,63 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 21 245,37 грн., штрафів: 500 грн. - фіксована частина; 1 311,90 грн. - відсоткова складова. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено. Позов задовольнено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 317,39 грн., яка складається з: 4 992,63 грн. заборгованості за кредитом, 10 324,76 грн. заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким закрити провадження у частині вимог щодо стягнення заборгованості за кредитом та відмовити у задоволенні позову в частині вимог щодо стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом.

За правилом ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Змінюючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов частково, апеляційний суд виходив із того, що банк звернувся до суду з позовом 31 липня 2015 року, тобто у межах трирічного строку позовної давності, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по кредиту у розмірі 4 992,63 грн. Останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором був здійснений ОСОБА_3 27 липня 2012 року, а тому з нього на користь банку підлягає стягненню заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у межах строку позовної давності у розмірі 10 342,76 грн.

Однак, з такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна.

Відповідно до вимог статей 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що 01 серпня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 8 000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць з розрахунку 360 днів у році. (а.с. 10-16).

Відповідно до заяви на видачу кредиту, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, який, відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, закінчився у травні 2013 року. (а.с. 9).

Кредитним договором передбачено порядок погашення заборгованості щомісячними платежами у розмірі 7 % від суми заборгованості.

ОСОБА_3 просив застосувати строк позовної давності (а.с. 66).

Відповідач не виконував належним чином обов'язки по кредитному договору.

Згідно виписки по особовому рахунку ОСОБА_3 користувався кредитною карткою протягом 2008 - 2012 років. Останній платіж на погашення кредитного договору ним було здійснено 27 липня 2012 року. (а.с. 85 - 87).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Вказана вище правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка відповідно до положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язкової для всіх судів України.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що судовим наказом Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 січня 2008 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість у розмірі 6912,52 грн. (а.с. 67).

Судовий наказ відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Отже, вказаний вище висновок апеляційним судом зроблено всупереч вимогам статей 10, 11, 60 ЦПК України, оскільки судовим наказом від 31 січня 2008 року вже стягнуто з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість, апеляційний суд не прийняв до уваги, що основна сума заборгованості по тілу кредиту не підлягає стягненню. При цьому заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом підлягає стягненню, відповідно до того, як виконувався судовий наказ. Разом з тим, судом не перевірено підстави та порядок нарахування відсотків з урахуванням умов кредитного договору та строку його дії (строку дії картки).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, суд апеляційної інстанції всупереч вимогам статей 213, 214, 303, 304 ЦПК України на вищенаведені положення закону та обставини справи уваги не звернув, не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, не оцінив всіх доказів, не врахував судового наказу про стягнення заборгованості за кредитним договором, не перевірив як виконувався судовий наказ та не спростував доводи відповідача з цього приводу, не навів вірного розрахунку, відповідно, не дослідив обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності його розміру, наявності доказів, що їх підтверджують.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, ухвалене апеляційним судом рішення - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 335, 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: М.К. Гримич

О.І.Євтушенко

О.В.Кафідова

І.М. Фаловська