Справа № 426/7905/17
РІШЕННЯ

іменем України

30 червня 2017 року Сватівський районний суд

Луганської області

У складі головуючого судді Половинки В.О.

при секретарі Фурсовій Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні зала суду міста Сватове цивільну справу № 426/7905/17 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересована особа відділ державної реєстрації актів цивільного стану Троїцького районного управління юстиції у Луганській області,

встановив:

Заявник звернувся до суду з заявою, в якій просить суд встановити юридичний факт того, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець міста Луганськ, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року у місті Луганську.

Заяву обґрунтував тим, що він є сином померлого ОСОБА_2 У видачі свідоцтва про смерть йому було відмовлено, оскільки надані ним медичні документи, оформлені медичними закладами, які розташовані на території непідконтрольній українській владі, а саме в м. Луганськ, є недійсними.

Заявник в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Заяву підтверджує у повному обсязі, просить задовольнити.

Представник заінтересованої особи відділ державної реєстрації актів цивільного стану Троїцького районного управління юстиції у Луганській області в судове засідання не з?явився.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що дана заява підлягає задоволенню. До такого висновку суд приходить, враховуючи наступні обставини:

Згідно з положеннями п.2 ч.1ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті.

Відповідно до положень частини 2 статті 49 Цивільного кодексу України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно до п.8 ч.1 ст. 256 ЦК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ч.1 ст.257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Згідно ч.2 ст.257-1 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до доданих документів заявник ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 (а.с.53). Встановлення факту смерті ОСОБА_2 породжує юридичні наслідки, від яких залежить реалізація заявником права на отримання допомоги на поховання та реалізація ним своїх майнових прав зі спадкування.

Відповідно до даних довідки про причину смерті ОСОБА_2 від 15.02.2017 року, вбачається, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.41). Відповідно до свідоцтва про смерть також вбачається, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.54).

При зверненні заявника до відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Троїцького районного управління юстиції у Луганській області йому було відмовлено в проведенні державної реєстрації смерті та порекомендовано звернутися до суду для встановлення факту смерті, оскільки до заяви про державну реєстрацію смерті не доданий документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров'я. (а.с.48).

Щодо належності та допустимості цієї медичної довідки в якості доказу на підтвердження факту смерті особи на тимчасово окупованій території України.

Питання щодо можливості використання цих документів як доказів у справі про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України суд вирішує з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК України). В даному випадку свідоцтво містить інформацію щодо предмета доказування, тому є належним доказом.

Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості такого доказу, як документу, що виданий органом на тимчасово окупованій території України, суд керується положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території м. Луганська, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки цього доказу про встановлення факту смерті, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду цієї справи суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення.

Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території.

Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр 5 проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також важливе для заявника значення, яке має встановлення факту смерті, це рішення суду ґрунтується відповідно до вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих заявником, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням свідоцтва, виданого органом, що знаходяться на окупованій території.

Таким чином, документи: довідка про причину смерті та свідоцтво на смерть, які видані установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як докази суд не приймає до уваги, оскільки вони є недійсними, але в той же час вони містять фактичні дані відповідно до ст.. 57 ЦПК України, які підтверджують вимоги заявника про встановлення факту смерті.

Зі змісту наявних медичних документів, вбачається, що ОСОБА_2 помер в м. Луганськ Луганської області ІНФОРМАЦІЯ_2 року, фотознімками з місця поховання ОСОБА_2, де на табличці датується дата смерті ОСОБА_2, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 року, також підтверджується факт смерті останнього.

Оскільки реєстрація органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті ОСОБА_2 неможлива, то суд вважає за необхідне встановити такий факт, задовольнивши вимоги заявника, які є доведеними та обґрунтованими.

На підставі викладеного та керуючись

ст.ст.10,11,60, 61,

212-215, 256 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересована особа відділ державної реєстрації актів цивільного стану Троїцького районного управління юстиції у Луганській області - задовольнити.

Встановити юридичний факт того, що громадянин України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженець міста Луганськ, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року у місті Луганську Луганської області.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Копію рішення надіслати заявнику та на адресу відділу державної реєстрації актів цивільного стану Троїцького районного управління юстиції Луганської області - для повідомлення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Луганської області через Сватівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Сватівського

районного суду В.О. Половинка