Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Л. М. ,

при секретарі Вангородська О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, ОСОБА_2 соціальної політики України, Київської обласної державної адміністрації, виконавчого комітету Білоцерківської міської ради про відшкодування майнової та немайнової шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до виконавчого комітету Білоцерківської міської ради про відшкодування майнової та немайнової шкоди, заподіяної внаслідок невиконання відповідачем вимог ст.13 Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щодо забезпечення позивача як інваліда війни 1 групи жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік.

В ході судового розгляду позовні вимоги неодноразово збільшувалися. За клопотаннями представників позивача до участі в справі в якості співвідповідачів було залучено ОСОБА_2 регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, ОСОБА_2 соціальної політики України, Київську обласну державну адміністрацію. Остаточно, в заяві про уточнення позовних вимог / том 2 а.с.175-179/ позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідачів ОСОБА_2 регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, ОСОБА_2 соціальної політики України, Київської обласної державної адміністрації, виконавчого комітету Білоцерківської міської ради солідарно в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди суму збитків у вигляді упущеної вигоди в розмірі 727 287 грн та 200 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представники виконавчого комітету Білоцерківської міської ради проти позову заперечували, посилаючись на те, що забезпечення житлом інвалідів війни є державною бюджетною програмою, за виконання якої несуть відповідальність розпорядники бюджетних коштів, визначені законом, тобто, ОСОБА_2 регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України та розпорядники нижчого рівня обласні державні адміністрації, за період з 2011 року по теперішній час на м.Біла Церква не виділялося житло за цільовою програмою для інвалідів Великої Вітчизняної війни. До матеріалів справи додані письмові заперечення з додатками / том 1 а.с.211-224, том 2 а.с. 76-102 /

Представник відповідача ОСОБА_2 регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України/ далі Мінрегіон/ в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що протягом 2011-2013 років Мінрегіон був головним розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми забезпечення житлом інвалідів війни, здійснюючи розподіл бюджетних коштів між регіонами в розрізі розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня пропорційно кількості інвалідів війни, які перебувають в черзі на отримання житла. Протягом 2011-2013 років Мінрегіон на сто відсотків від планових призначень профінансував закупівлю квартир інвалідам війни по Київській області. В 2011 році на рахунок виконавчого комітету Білоцерківської міської ради надійшли цільові бюджетні кошти в сумі 243 243 грн для закупівлі квартири інваліду війни 1 групи, який тривалий час перебував у черзі на отримання житла, ці кошти були використані за цільовим призначенням. Протягом 2012-2013 років на виконання програми щодо забезпечення житлом інвалідів війни безоплатно квартири з державної власності у власність територіальної громади м.Біла Церква для їх подальшої передачі інвалідам війни, які перебувають на обліку як такі, що потребують поліпшення житлових умов, не передавалися. У 2014-2017 роках Мінрегіон не визначався головним розпорядником за бюджетною програмою для забезпечення житлом інвалідів війни. Письмові заперечення з додатками приєднані до матеріалів справи / том 2 а.с.53-68, 139-167/

Відповідачі ОСОБА_2 соціальної політики України та Київська обласна державна адміністрація направили до суду письмові заперечення проти позову та клопотання про розгляд справи за відсутності їхніх представників/ том 2 а.с.47-49, 217-219/

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, покази свідка ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 має статус інваліда війни 2 групи, посвідчення серії Б № 554437, видане 25.03.2004 р., та має право на пільги, встановлені законодавством України, для ветеранів війни інвалідів війни 1 групи посвідчення ААВ № 004779, видане 11.06.2013 р. / том 2 а.с.100/

На підставі рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 446 від 27.09.2011 р. ОСОБА_1 як інваліда 2 групи Великої Вітчизняної війни з сім»єю в складі 2 осіб взято на позачерговий квартирний облік , як такого, що забезпечений житловою площею нижче за рівень/ том 2 а.с.77/

Встановлено, що на час постановлення на квартирний облік ОСОБА_4 в списку інвалідів Великої Вітчизняної війни м.Біла Церква, які перебувають на квартирному обліку у позачерговій черзі для забезпечення житлом, був третім / том 1 а.с.230-231/, на даний час перший / том 2 а.с.76/

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що згідно ст.13 Закону України «« Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» він як інвалід війни 1 групи, який потребує поліпшення житлових умов, має право на позачергове забезпечення житлом протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, до теперішнього часу житло він не отримав, а тому сумісними неправомірними діями всіх відповідачів, які мали забезпечити його житлом, позивачеві спричинені збитки у вигляді упущеної вигоди, з практики ЄСПЛ « правомірні очікування, легітимні сподівання» на набуття житла у власність. Розмір майнової шкоди позивачем оцінено у 727 287 грн - середня ринкова вартість двокімнатної квартири в м.Біла Церква за оцінкою кваліфікованого спеціаліста ПП « Експертгарант»/ том 1 а.с.12-122/

В порядку відшкодування заподіяної моральної шкоди просив стягнути з відповідачів солідарно 200 000 грн.

При вирішенні спору суд виходив з наступного.

Відповідно до п.18 ст.13 Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни надається , зокрема, така пільга як позачергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Інваліди війни забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів.

Згідно ст.9 ЖК УРСР забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.46 ЖК УРСР поза чергою жиле приміщення надається, зокрема, інвалідам Великої Вітчизняної війни і прирівняним до них у встановленому порядку особам протягом двох років з дати прийняття рішення про включення до списку на позачергове одержання жилого приміщення, а з них інвалідам першої групи з числа учасників бойових дій на території інших держав протягом року з визначенням переважного права інвалідів Великої Вітчизняної війни і прирівняних до них у встановленому порядку осіб на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків.

Згідно ст.30 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських , селищних, міських рад належить облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов, розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності.

Відповідно до ст..20 Бюджетного кодексу України , у бюджетному процесі на рівні державного бюджету та на рівні місцевих бюджетів/ за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, відповідної місцевої ради/ застосовується програмно-цільовий метод. Особливими складовими програмно-цільового методу у бюджетному процесі є бюджетні програми, відповідальні виконавці бюджетних програм, паспорти бюджетних програм, результативні показники бюджетних програм. Бюджетні програми визначаються головними розпорядниками бюджетних коштів з урахуванням положень частини другої статті 21 і пункту 2 частини п»ятої статті 22 цього Кодексу.

Згідно з пп «д» п.9 ч.1 ст.87 Бюджетного кодексу України встановлено, що до видатків, які здійснюються з Державного бюджету України, належать видатки на державні програми підтримки будівництва / реконструкції/ житла для окремих категорій громадян.

Механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою « Забезпечення житлом інвалідів війни» визначається Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення житлом інвалідів війни, затвердженим постановою Кабінету міністрів України № 503 від 23.05.2012 р. / далі Порядок № 503/

Порядком № 503 визначено, що головним розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми є Мінрегіон, розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня - Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські держадміністрації або їх структурні підрозділи.

Головний розпорядник бюджетних коштів здійснює їх розподіл між регіонами в розрізі розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня пропорційно кількості інвалідів війни, які перебувають у черзі на отримання житла.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські держадміністрації подають Мінрегіону інформацію про кількість інвалідів війни.

Бюджетні кошти спрямовуються на придбання квартир на вторинному ринку, у житлових будинках, введених в експлуатацію, в обєктах незавершеного житлового будівництва із строком введення в експлуатацію не пізніше I кварталу року, що настає за звітним, на умовах пайової участі за умови, що в квартирах, які придбаваються, будуть виконані внутрішні опоряджувальні роботи, а також на погашення бюджетної кредиторської заборгованості за програмою Забезпечення житлом інвалідів війни, взятої на облік органами Казначейства, та на оплату різниці у вартості проектної та фактичної площ квартир, майнові права на які були придбані у 2010-2011 роках за програмою Забезпечення житлом інвалідів I групи Великої Вітчизняної війни, які довготривалий термін знаходяться у черзі на отримання житла та у 2012 році за програмою Забезпечення житлом інвалідів війни.

Квартири безоплатно передаються у власність відповідних територіальних громад для їх подальшої передачі інвалідам війни, які перебувають на обліку як такі, що потребують поліпшення житлових умов.

Передача квартир здійснюється комісією, що утворюється Київською та Севастопольською міськдержадміністраціями або виконавчим комітетом відповідної ради, та оформляється актом приймання-передачі за формою, встановленою Мінрегіоном.

Таким чином, дослідивши та систематизувавши вищевикладені норми законодавства , якими врегульовані питання щодо реалізації виконання гарантованої ст.13 Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» пільги інвалідам війни на позачергове, протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, забезпечення житлом, суд прийшов до висновку, що основним джерелом фінансування будівництва та придбання житла для інвалідів війни є субвенція / міжбюджетний трансферт/ з державного бюджету місцевим бюджетам, обсяг якої визначається Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік, що приймається Верховної Радою України за поданням Кабінету Міністрів України.

Згідно ч.2 ст.108 Бюджетного кодексу України порядок перерахування субвенцій з Державного бюджету України місцевим бюджетам визначається Кабінетом Міністрів України.

Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради надає житло, що належить до комунальної власності, в порядку черговості у відповідності до Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в українській РСР, затв. постановою Ради міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 р. № 470.

Суд зазначає, що позивач посилається на своє право, гарантоване йому державою згідно ст.13 Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а тому саме держава в особі компетентних органів - Кабінет Міністрів України на стадії підготовки проекту закону про Державний бюджет України та Мінрегіон як головний розпорядник бюджетних коштів за бюджетною програмою забезпечення житлом інвалідів війни, є належним відповідачем у даному спорі.

Судом встановлено, що Мінрегіон протягом 2011-2013 років був головним розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми « Забезпечення житлом інвалідів війни» , здійснюючи розподіл бюджетних коштів між регіонами в розрізі розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня пропорційно кількості інвалідів війни, які перебувають в черзі на отримання житла. Протягом 2011-2013 років Мінрегіон на сто відсотків від планових призначень державного бюджету профінансував закупівлю квартир інвалідам війни по Київській області.

Звіти Київської обласної державної адміністрації Мінрегіону про хід виконання цієї державної програми протягом 2011-2013 років приєднано до матеріалів справи / том 2 а.с.59-68, 140-167/

Судом встановлено, що у 2014-2017 роках Мінрегіон не визначався головним розпорядником за бюджетною програмою для забезпечення житлом інвалідів війни, оскільки з 2014 року в державному бюджеті не виділено асигнувань для виконання цієї бюджетної програми .

Згідно листа міського фінансового управління Білоцерківської міської ради цільові субвенції з державного бюджету на забезпечення житлом інвалідів війни за період з 2011-2016 роки до місцевого бюджету не надходили/ том 2 а.с.6/

Позивач, обравши спосіб захисту своїх порушених прав, просив суд стягнути з відповідачів солідарно грошові кошти в сумі 727 287 грн , тобто, середню ринкову вартість двокімнатної квартири в м.Біла Церква, мотивуючи тим, що відповідачі, не надавши вчасно житло, спричинили йому збитки у вигляді упущеної вигоди в розумінні ст..22 ЦК України , оскільки він мав право отримати це житло у власність шляхом приватизації.

При цьому позивач посилався на рішення ЄСПЛ від 10.12.2009 р. « ОСОБА_5 проти України», де визначено, що « майном» може бути як « існуюче майно», так і активи, включаючи вимоги щодо яких заявник може стверджувати, що він або вона має принаймні « легітимні сподівання» на реалізацію майнового права. « Легітимні сподівання» за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія і повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судове рішення/ том 1 а.с.200-203/

Згідно частини першої і другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є :

1/втрати, яких особа зазнала у зв»язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права / реальні збитки/ ;

2/ доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене/ упущена вигода/

Суд вважає необґрунтованою таку позицію позивача, оскільки національне законодавство України чітко визначає поняття упущеної вигоди як доходів , які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. А право позивача ґрунтується не на отриманні житла як дохід / у власність/, а для задоволення потреб у поліпшенні житлових умов, бо саме з двома факторами закон пов»язує право позивача на пільгу наявність статусу інваліда війни та потреба у поліпшенні житлових умов. Твердження , що позивач мав легітимні сподівання на отримання житла у власність , базуються на припущеннях і не можуть бути прийняті судом як доказ в силу ч.4 ст.60 ЦПК України.

Крім того, в рішенні ЄСПЛ від 26.06.2014 р. « Суханов та Ільченко проти України» зазначено, що якщо суть вимоги пов»язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має « законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя, наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування.

В даному спорі позивач не навів будь-якої судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ чи Верховного Суду України , якою б визнавалося право на пільгу майновим правом.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди суд також вважає безпідставними, оскільки позивачем жодним чином не було наведено доказів заподіяння йому такої шкоди, не вказано, якими сумісними протиправними діями відповідачів, бо мова велася про солідарне стягнення, ця шкода завдавалася, у чому полягає вина кожного відповідача, тощо, а в силу вимог ст.ст.23, 1167 ЦК України ці обставини мають бути встановлені судом та підлягають доказуванню позивачем.

Таким чином, суд прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 , а тому в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22 , 23, 1166 ,1167 Цивільного кодексу України, ст.ст.9,46 Житлового кодексу УРСР, ст..ст.20,87,108 Бюджетного кодексу України, ст.ст.13, 17 Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст..30 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні», Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення житлом інвалідів війни, затвердженим постановою Кабінету міністрів України № 503 від 23.05.2012 р., Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в українській РСР, затв. постановою Ради міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 р. № 470., ст..ст.10,11,60,61,209-218,292,293, суд,

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_6