Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №440/1376/13-ц

Провадження № 2/440/5/2017

06 липня 2017 року

Буський районний суд Львівської області

в складі:головуючого-судді Журибіда Б. М.

при секретарі Красіцькій Т.М.

за участю представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Буську в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третіх осіб без самостійних вимог: Золочівського МБТІ Львівської області, Буської державної нотаріальної контори Львівської області, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Буського районного управління юстиції Львівської області, як органу на який покладено функції реєстрації речових прав на нерухомість у Буському районі Львівської області про визнання договору дарування житлового будинку від 29.12.2003 року удаваним, визнання будинку спільною сумісною власністю, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання договору дарування від 07.04.2014 року недійсним, скасування державної реєстрації,-

встановив:

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом про визнання договору дарування житлового будинку удаваним та реальний поділ будинку. Заявою від 20.11.2014 р. змінив предмет позову, просить визнати договір дарування від 29.12.2003 року укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 удаваним, застосувавши до даного договору правила, які регулюють договір купівлі-продажу нерухомого майна відповідно до ЦК УРСР. Визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на будинок за адресою: АДРЕСА_1 та визнати недійсним договір дарування будинку за вищевказаною адресою від 07.04.2014 року укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, витребувати з чужого незаконного володіння даний будинок і скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1. Позовні вимоги мотивує тим, що перебуваючи в шлюбі з відповідачкою, остання у 2003 році купили житловий будинок в АДРЕСА_2 у ОСОБА_7 Гроші за даний будинок було сплачено частково, а саме 1000 доларів США до укладення договору і 3750 доларів США після укладення договору. Даний договір укладався відповідачкою, оскільки позивач на момент укладення поїхав на заробітки до Російської федерації. Після розірвання шлюбу 22.02.2010 року, позивачу стало відомо, що дружина уклала з ОСОБА_8 не договір купівлі- продажу, а договір дарування, а тому ОСОБА_4 не отримав частку даного будинку, як спільної сумісної власності. Як доказ про те, що дана угода була удаваною посилаючись на норми ст.58 ЦК УРСР угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), посилається в своїх поясненнях на заяву від 19.06.2010 року, де колишній власник спірного майна ОСОБА_7 в заяві стверджує, що в 2003 році ним було продано будинок АДРЕСА_3 і що гроші отримав від ОСОБА_4 в сумі 1000 доларів США і після посвідчення договору 3750 доларів США. Крім цього, згідно ст.22 КпШС України, майно нажите подружжям за час шлюбу є спільною сумісною власністю, згідно ст.ст.243, 224 ЦК УРСР даний договір є договором купівлі-продажу, а тому укладено не договір дарування, де не було безоплатної передачі майна, а договір купівлі-продажу. А тому з огляду на вищевказане договір дарування житлового будинку було укладено без посвідченої згоди довірителя ОСОБА_4, а тому він є недійсним. Просить визнати недійсним договір дарування витребувавши з чужого незаконного володіння відповідачки ОСОБА_6, шляхом скасування державної реєстрації її права власності.

Позивач в судове засідання не з»явився, забезпечив явку представника згідно договору про на дання правової допомоги від 13.04.2016 р. ОСОБА_2 позов підтримав, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві, просить його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5, її представник згідно договору про надання правової допомоги від 11.05.2017 р. ОСОБА_3 позов не визнали, просять відмовити у задоволенні такого за безпідставністю.

Відповідач ОСОБА_6 позов не визнала, як безпідставний і не підтверджений жодними доказами.

Представник третьої особи Буської державної нотаріальної контори Львівської області Дячик А.В. проти позову заперечила.

Представники третьої особи - Золочівського МБТІ Львівської області та Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Буського районного управління юстиції Львівської області, як органу на який покладено функції реєстрації речових прав на нерухомість у Буському районі Львівської області, в судове засідання не з»явилися, причини неявки суду не повідомили.

Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі представників третіх осіб, сторони не наполягають на участі такої, суд вважає за можливе заслухати справу без участі таких.

Заслухавши відповідачів, представників сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності суд приходить до наступного висновку.

За положенням ст. 3 ч.1, ст. ст.4, 10, 11, 60, 61, 213 ЦПК України, кожна особа має право у порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб поданих відповідно ними до цього Кодексу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду обґрунтовується лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов»язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно із ст. 722 ЦК України право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Згідно договору дарування від 29.12.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Буської державної нотаріальної контори Дячик А.В. за реєстровим № 3484, ОСОБА_7 подарував, а ОСОБА_5 прийняла у дар житловий будинок АДРЕСА_4. Будинок належить дарувателю на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого Буською держнотконторою 20.03.2003 року, зареєстрованого у Львівському обласному державному комунальному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 17.12.2003 р., реєстраційний номер 3986687, номер запису 239. Земельна ділянка належить дарувателю на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_1, виданого на підставі вище згаданого свідоцтва про право на спадщину, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю 17.12.2003 року за № 36.

Як показала ОСОБА_5, укладення даного договору дарування в її користь, ґрунтувався на чистому його волевиявленні та безкорисливості. Як вбачається із змісту договору дарування, та стверджено нотаріусом Дячик А.В., ОСОБА_7 перебував при здоровому розумі і ясній пам'яті та діяв добровільно, оскільки готував сам документи для укладення даного договору.

З матеріалів оглянутої цивільної справи № 2-102/11 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та третьої особи ОСОБА_7, Золочівського МБТІ про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя, визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/2 частину житлового будинку, вбачається що спірний будинок та договір дарування від 29.12.2003 року були предметом розгляду даної справи. Рішенням Буського районного суду Львівської області від 6.06.2011 року в позові ОСОБА_4, відмовлено. З тексту такого вбачається, та стверджено показами ОСОБА_7, що останній отримав від ОСОБА_4 4750 доларів США за спірний будинок, іншу частину грошей в сум 250 доларів США отримав від ОСОБА_5. Пропозиція про укладення договору дарування будинку в користь ОСОБА_5 поступила особисто від нього, оскільки йому порадили з метою економії коштів, укласти договір дарування.

Суд у своєму рішенні підтвердив той факт, що набутий будинок, в період перебування у шлюбі з позивачем на підставі договору дарування, не може бути спільною сумісною власністю подружжя.

Ухвалою Колегії судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 13.02.2012 року, апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_4 відхилено. Апеляційний суд Львівської області підтвердив той факт, що спірний будинок не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки відсутні правові підстави для визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/2 частину житлового будинку.

А тому у відповідності до ч. 3 ст.61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням, яке набуло законної сили не доказуються при розгляді інших справ.

На підставі договору дарування, ОСОБА_10 стала власником житлового будинку, що стверджується Витягом № 3686738, виданим Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 26.05.2004 року, номер запису 239 в книзі 2.

Як встановлено, ОСОБА_7 часто приїжджав до хворого батька, де йому допомагала доглядати хворого батька ОСОБА_8, мати позивачки ОСОБА_11, житло було в занедбаному стані і потребувало капітального ремонту. Допомога носила тривалий характер і дії ОСОБА_7 ґрунтувалися на добровільному волевиявленні. І в знак вдячності за допомогу по догляду за батьком, і був укладений договір дарування будинку, оскільки такий не мав наміру проживати в ньому. Крім цього, ОСОБА_7 особисто платив за укладення договору дарування, готував з БТІ витяг з реєстру права власності на нерухоме майно та експертну оцінку для укладення договору дарування будинку.

Згідно договору дарування житлового будинку від 07.04.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Буського районного нотаріального округу Львівської області Дячик А.В. за реєстровим № 212, ОСОБА_5 подарувала спірний житловий будинок ОСОБА_6, яка є донькою сторін.

Із оглянутих в судовому засіданні інвентаризаційних та реєстраційної справи видно, що станом на 06.06.2017 року власником будинку в АДРЕСА_2 є ОСОБА_6.

Як вбачається з пояснень представника позивача позовні вимоги обґрунтовуються наявністю заяви ОСОБА_7 про отримання грошей в сумі 4750 доларів США за посвідчення даного договору, а тому він є нібито не договір дарування, а удаваний.

Крім заяви ОСОБА_7 представником позивача не наведено жодних доказів, які б підтвердили факт отримання ОСОБА_7 коштів, на момент укладення договору дарування.

Складена заява станом від 19.06.2010 року про твердження отримання даних грошей ОСОБА_7 по спливу семи років з моменту укладення договору дарування суд розцінює критично.

В судовому засіданні встановлено розбіжності в показах, які зафіксовані в вище згаданому рішенні Буського районного суду ОСОБА_7, заяві останнього від 19.06.2010 р., якою стверджує що гроші за продаж спірного будинку отримав від ОСОБА_4 1000 доларів США за місяць до посвідчення договору, а решту 3750 доларів США - після посвідчення договору, показах представника позивача, показах свідка ОСОБА_12, який ствердив що його батько продав будинок за кошти, отримав приблизно 5000 доларів США, які потім поклав на рахунок в банку, тому судом не приймаються як належний доказ.

Даний факт щодо отримання грошових коштів, в судовому засіданні міг би бути підтверджений або спростований ОСОБА_7, однак таке не виявляється можливим у зв»язку з смертю останнього.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні підтвердила той факт, що за рік до смерті батька дарувальника ОСОБА_8, ОСОБА_13 пропонував даний будинок, який був дерев'яний і придатний для проживання. Дочка - ОСОБА_5 на той час проживала на квартирі поблизу будинку його батька, останній погодився його подарувати відповідачці на прохання ОСОБА_11 в знак вдячності за допомогу по догляду за хворим батьком.

Відповідно до вимог ч.1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.1-3,5 та 6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Свідок Дячик А.В., яка посвідчувала нотаріально договір дарування від 29.12.2003 р. пояснила, що сторонам було роз»яснено зміст укладеного договору дарування, роз»яснено його наслідки. Даний договір сторонами було підписано добровільно, без жодного примусу, в її присутності.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що 31.12.2003 року будучи в гостях у відповідачки ОСОБА_5 і в присутності на той момент її чоловіка позивача ОСОБА_4, який приїхав на той час з заробітків з Росії, сторони ознайомлювалися із змістом укладеного договору дарування від 29.12.2003 р., і з сторони позивача не було жодних заперечень до його змісту і наслідків. Крім цього підтвердила факт необхідності ремонту даного будинку.

Факт добровільного укладення договору дарування між сторонами підтвердила нотаріус Дячик А.В., а тому суд прийшов до висновку про наявність добровільного укладення договору дарування без жодної мети приховання іншої угоди.

Обставин, які б вказували, що між ОСОБА_7 29.12.2003 року та ОСОБА_5 за якими можна було б визнати удаваним договір дарування представником позивача не наведено, а в суді не здобуто.

Тому, суд вважає, що даний договір дарування житлового будинку від 29.12.2003 року укладений між ОСОБА_7 і ОСОБА_5 у встановленому законом порядку і підстав для визнання його удаваним, не має.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. ст. 202-204, 209, 210, 215-216, 626-632, 717-722 ЦК України, суд -

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третіх осіб без самостійних вимог: Золочівського МБТІ Львівської області, Буської державної нотаріальної контори Львівської області, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Буського районного управління юстиції Львівської області, як органу на який покладено функції реєстрації речових прав на нерухомість у Буському районі Львівської області про визнання договору дарування житлового будинку від 29.12.2003 року удаваним, визнання будинку спільною сумісною власністю, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання договору дарування від 07.04.2014 року недійсним, скасування державної реєстрації - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення через Буський районний суд Львівської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Б. М. Журибіда