АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа 664/2755/16-ц Головуючий в І інстанції Никифоров Є.О.
Провадження №22-ц/791/1206/17 Доповідач: Ігнатенко П.Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

ГоловуючогоОСОБА_1
Суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
СекретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариство комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 12 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариство комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із вказаним вище позовом, посилаючись на те, що 18 січня 2011 року між ним та публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк» або банк) укладено договір №SAMDN9096 відповідно до якого він передав, а відповідач прийняв кошти в сумі 10000,00 грн. на строк 12 місяців. 19 січня 2011 року між сторонами укладено договір №SAMDN9531, згідно якого він передав, а банк прийняв кошти в сумі 11499,99 грн. на строк 367 днів на умовах передбачених договором. За заявою №SAMDNWFD300 від 28 листопада 2011 року позивач просив банк оформити депозитний вклад поклавши на його рахунок 58083,00 грн. та за заявою №SAMDNWFD600 від 14.11.2011 року 21000,00 грн.

Відповідно до п. 2,3, Договорів, нарахування відсотків на суму вкладу починається з наступного дня не раніше 15:00 після надходження коштів в Банк і здійснюється за кожен календарний день. Пунктами 3 та 11 Договорів передбачено, що у разі, якщо в строк не пізніше дня закінчення строку вкладу клієнт не заявив до Банку про повернення вкладу дійсний договір пролонгується ще на один строк. Договір пролонгується неодноразово без явки клієнта. При цьому новий строк вкладу починається з наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу.

Станом 28 вересня 2016 року розмір заборгованості з урахуванням відсотків за депозитом по заяві за вкладом №SAMDNWFD300 становить 89297,00 грн., по заяві за вкладом №SAMDNWFD600 31975,00 грн., по договору №SAMDN9096 18342,00 грн., по договору №SAMDN9531 20156,00 грн., які позивач просив суд стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на свою користь.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 12 травня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_5 11450,00 грн. банківського вкладу з нарахованими відсотками за договором №SAMDN9096 та 13281,99 грн. банківського вкладу з нарахованими відсотками за договором №SAMDN9531.

Відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь вкладів з нарахованими відсотками за договорами №SAMDNWFD300 та №SAMDNWFD600.

Повернуто ОСОБА_5 сплачений ним судовий збір в сумі 1597,71 грн.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 247,31 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні цих вимог у повному обсязі.

Письмових заперечень на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, тобто в частині задоволених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до частини першої 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення № 516) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Виходячи з аналізу положень статті 1059 ЦК України, у поєднанні з пунктом 1.4. Положення № 516 та з пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції № 174 слід дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника виникає право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов'язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов'язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до п. 2.1. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення), грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Пунктом 2.9 Положення передбачено, що укладення договору банківського рахунку та договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватися відокремленим підрозділом банку - юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів.

Відповідно до п. 2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного Банку України від 30 грудня 1998 року № 566, будь-яка система обліку повинна забезпечити хронологічне та систематичне відображення всіх операцій банку в регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів.

Таким чином, відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку.

Пунктом 3.3 Глави 3 Положення № 516 передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що є належні і допустимі докази внесення вкладу та наявності невиконаних зобовязань банку перед позивачем за договорами №SAMDN9096 від 18.01.2011 року та №SAMDN9531 від 19.01.2012 року.

Однак повністю погодитись з таких висновком суду не можна.

Так, в ході апеляційного розгляду ОСОБА_5 пояснив, що договір №SAMDN9096 від 18.01.2011 року та договір №SAMDN9531 від 19.01.2012 року один договір, який переукладався на нових умовах.

Пояснення позивача підтверджуються матеріалами справи, з яких вбачається, що 18.01.2011 року між банком та ОСОБА_5 укладався договір вкладу №SAMDN9096 (вклад «Комбі») в суму 10000 грн. з нарахування 14,5% річних строком на 12 місяців. Сума вкладу з відсотками становить 11499,99 грн. та саме ця сума була внесена на рахунок банку при укладенні договору вкладу (вклад «мультивалютний») №SAMDN9531 від 19.01.2012 року строком на 12 місяців зі сплатою 16% річних. Внесення суми вкладу підтверджується згідно платіжного доручення № від 19.01.2012 року, оформленого відповідно до вимог закону та містить всі необхідні реквізити (а.с.9,10, 63).

Інших належних і допустимих доказів внесення коштів та наявності невиконаних зобовязань банку перед позивачем в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, судом першої інстанції на підставі оформленого відповідно до вимог закону договору правильно встановлено укладення між сторонами договору вкладу (вклад «мультивалютний») №SAMDN9531 від 19.01.2012 року, що підтверджено платіжним дорученням від тієї ж дати, та, встановивши наявність невиконаних зобовязань за вказаним договором, стягнув на користь позивача 13281,99 грн. В цій частині рішення ухвалено з дотриманням вимог закону.

Суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив докази, дав їм належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь позивачки суми зазначеного вище вкладу та процентів згідно умов договору.

У порушення зазначених нормативних актів, вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України № 566 від 30 грудня 1998 року, Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174, а також вимог ч. 2 ст. 27, ст. ст. 58-59, 64 ЦПК України, ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав суду доказів, які б свідчили про те, що між банком та позивачем не укладався зазначений договір вкладу від 19.01.2012 року, не відкривалися рахунки за цим договором, не надходили грошові кошти до банку, доказів на підтвердження припинення відповідних зобов'язань у зв'язку з їх виконанням, тощо.

Отже, банк не спростував належними та допустимими доказами наявності зобов'язань перед позивачем за вказаним вище договором банківського вкладу від 19.01.2012 р., не спростував відомостей про відкриття за таким договором особових рахунків, наявності платіжних банківських документів про внесення вкладу позивачем в сумі 11499,99 грн.

За таких обставин, судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції на підставі укладеного та дійсного договору між сторонами у справі щодо стягнення на користь позивача вкладу з урахуванням відсотків відповідно до умов договору на загальну суму 13281,99 грн.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду в зазначеній частині.

Не заслуговують на увагу посилання банку на те, що діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим, припинена на підставі постанови правлення Національного банку України від 6 травня 2014 року № 260, на те, що позивач не позбавлений можливості звернутися за захистом своїх прав до автономної некомерційної організації «Фонд захисту вкладників», створеного Російською Федерацією на території Автономної Республіки Крим, якому були надані права власника майнового комплексу ПАТ КБ «ПриватБанк» в Автономній Республіці Крим.

Так, відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Згідно зі ст. 47 цього Закону банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку.

Тобто, надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю) то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Відтак, саме банк, а не його структурна одиниця, має відповідати за зобов'язаннями, взятими на себе укладеним договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Таким чином, оскільки стороною укладених договорів банківського вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк», то згідно чинного законодавства, яке регулює цей вид правовідносин, зобов'язання за дійсними договорами має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа, а не його Кримська філія. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків по укладених і дійсних договорах.

Інші доводи апелянта стосовно укладення договору та внесення коштів на рахунки банку висновки суду першої інстанції не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Оскільки порушень норм матеріального і процесуального права, що можуть слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в частині стягнення на користь позивача суми вкладу та відсотків за договором №SAMDN9531 від 19.01.2012 року, колегією суддів не встановлено, то підстав для задоволення апеляційної скарги в цій частині не вбачається, рішення стосовно зазначеної вище суми законне та обґрунтоване і має бути залишено без змін.

Разом з тим, з урахуванням пояснень позивача, наданих в ході апеляційного розгляду щодо переукладення договорів, підтверджених матеріалами справи, судова колегія дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги банку частково та скасування рішення суду в частині стягнення заборгованості з банку на користь позивача за договором №SAMDN9096 від 18.01.2011 року з наведених вище підстав. В решті це ж рішення суду в оскаржуваній частині, як законне і обґрунтоване, підлягає залишенню без змін. В частині відмови у задоволенні позовних вимог за договорами №SAMDNWFD300 від 28 листопада 2011 року та №SAMDNWFD600 від 14.11.2011 року рішення суду не оскаржене та судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Керуючись ст.ст. 303,307, 309 ЦПК України, судова колегія,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариство комерційний банк «ПриватБанк»,- задовольнити частково.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 12 травня 2017 року,- скасувати в частині стягнення з публічного акціонерного товариство комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_5 11450 грн. за договором №SAMDN9096 від 18.01.2011 року та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні зазначених вимог.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий підпис ОСОБА_1

Судді: підпис ОСОБА_2

підпис ОСОБА_3

З оригіналом згідно:

Копія рішення оформлена 14 липня 2017 року

Рішення набрало законної сили 13 липня 2017 року

Суддя П.Я.Ігнатенко

ОСОБА_6ОСОБА_4