Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/11899/15-ц

Провадження № 2/185/73/17

04 липня 2017 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Бабій С.О., за участю секретаря судового засідання Шмик К.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія", про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я внаслідок ДТП,

В С Т А Н О В И В:

24.11.2015 р. позивач ОСОБА_1. звернувся до суду із вказаним позовом, яким, відповідно до уточненної позовної заяви від 25.05.2017 р. (том 1, а.с.243-249), просив суд стягнути солідарно із відповідачів, приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_2 на користь позивача витрати на лікування в сумі 35 061,11 гривень, втрачений заробіток за період часу з 25.11.2013 року по день розгляду справи в суді (станом на 25.05.2017 року в сумі 305 353,36 гривень), а також стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача з дня постановлення рішення суду безстроково втрачений заробіток в розмірі по 12 800 гривень щомісячно, а також 200 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався на те, що 25 листопада 2012 року близько 15-00 год на вул. Карла Маркса в м. Павлограді Дніпропетровської області в районі будинку № 90 був здійснений наїзд автомобіля НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 (відповідач) на пішохода ОСОБА_1 (позивач). За даним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000223 від 25.11.2012 року внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 276 КК України. 21.11.2015 року була винесена постанова про закриття кримінального провадження у звязку з відсутністю в діяннях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення. 11.03.2016 року позивач звернувся письмово в ОСОБА_4 «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування, але 06.04.2016 року йому було відмовлено у виплаті. В результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди, позивачу були заподіяні тілесні ушкодження, позивач переніс медичні операції, тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні у медичних закладах. У звязку з отриманими ушкодженнями та їх наслідками позивачу було встановлено інвалідність. Відповідно до висновку експерта № 67 від 20.03.2017 року позивачу встановлено 80% втрати загальної та професійної працездатності. Встановлена втрата працездатності є наслідком отриманої 25.11.2012 року черепно-мозкової травми та знаходиться з травмою в прямому причинному звязку. Сума втраченого заробітку (доходу) позивача внаслідок зменшення працездатності за період з 25.11.2013 року по 25.05.2017 року становить 305 353,36 гривень. Ввважає, що з дня розгляду справи в суді стягнення втраченого заробітку необхідно здійснювати з ОСОБА_2 щомісячно безстроково в сумі 12 800 грн. На лікування позивачаем було витрачено 35061,14 грн. Крім цього, позивач поніс витрати на проведення судово-медичної експертизи. Вказує, що згідно полісу № АВ/ 6167021 від 17.04.2012 року цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2, як особи, яка на відповідній правовій підставі володіла транспортним засобом, застрахована ОСОБА_3 акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія». Також вказує, що діями відповідача ОСОБА_2 позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає в душевних переживання та стражданнях, повязаних с ушкодженням його здоровя, а відшкодування заподіяної відповідачу моральної шкоди ним визначено у сумі 200 000 гривень.

В судове засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи в його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, у судове засідання не зявився. Представник відповідача ОСОБА_6 подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає, просить у задоволенні позову відмовити повністю. У письмових запереченнях на позов від 04.07.2017 р. вказує, що відповідно полісу № АВ 6167021 обовязкового страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів, узгодженого відповідачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 акціонерним товариством Українська пожежно - страхова компанія цивільно-правову відповідальність ОСОБА_2 на випадок завдання шкоди, завданої третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, було застраховано, із лімітом відповідальності на одного потерпілого в розмірі 100000 гривень на одного потерпілого у випадку завдання шкоди життю та здоровю, та 50 000 гривень для відшкодування майнової шкоди на одного потерпілого. Тому саме відповідач ОСОБА_4 Українська пожежно - страхова компанія повинен відшкодувати шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи, а саме та витрати на лікування, які позивач розраховує в сумі 35 061,11 гривень. Так само вимоги стосовно відшкодування позивачу моральної шкоди повинні бути заявлені також страховій компанії. Стосовно вимог про стягнення втраченого заробітку, щомісячно безстроково втраченого заробітку та моральної шкоди вказує, що зміст положень ч. 1 ст. 1195, ч. 3 ст. 1195, ст. 1197 ЦК України, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, передбачає насамперед вину заподіювача шкоди, яка в даному випадку відсутня. Шкода, завдана позивачу не є результат неправомірних дій відповідача ОСОБА_2, а причиною завдання шкоди є наслідок грубої необережності самого потерпілого, внаслідок грубого порушення ПДР України з боку самого позивача, при повній відсутності вини відповідача ОСОБА_2, що підтверджується постановою слідчого від 21.11.2015 року про закриття кримінального провадження. ОСОБА_7 висновку автотехнічної експертизи, ДТП сталося внаслідок порушення позивачем правил дорожнього руху, а не з вини відповідачів. Кримінальне провадження закрите в звязку з відсутністю в діях ОСОБА_8 порушення правил дорожнього руху, які б могли стати причиною виникнення даної ДТП.

Представник відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" ОСОБА_9 подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги не визнає, просить у задоволенні позову відмовити повністю. Подав письмові заперечення на позов від 23.06.2017 р. (том 2, а.с.22-27). Вказує, що цивільно-правову відповідальність ОСОБА_2 було застраховано в ОСОБА_4 «УПСК» за полісом № АВ/6167021 від 17.04.2012 р. відповідно до вимог Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було заподіяно шкоду здоровю Позивача ОСОБА_1, сталася 25 листопада 2012 р., та на той час діяли норми Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якими було встановлено обовязковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоровю потерпілих, у розмірі 51000,00 грн. на одного потерпілого. Позивачем ОСОБА_1 не надано підтвердження настання цивільно-правової відповідальності водія автомобіля «Опель», р.н. НОМЕР_2, ОСОБА_2. Відповідно до Постанови Павлоградського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження від 21 листопада 2015 року встановлено, що в ході досудового слідства встановити наявність чи відсутність в діях водія ОСОБА_2 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України не надалось можливим, а кримінальне провадження № 0000223, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.11.2012 року, було закрито у звязку з відсутністю у діянні ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Крім того, позовні вимоги про солідарне стягнення шкоди з відповідачів є такими, що суперечать нормам спеціального Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Цивільного кодексу України і задоволенню не підлягають. Крім того, позивач ОСОБА_1 не звертався в досудовому порядку в термін, встановлений Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (впродовж трьох років з моменту ДТП), до ОСОБА_4 «УПСК» ані з повідомленням про ДТП, ані з заявою про страхове відшкодування та не надавав страховику документи, що обґрунтовують майнові вимоги, не подавав подання про здійснення страхового відшкодування у вигляді одноразової компенсації. Страховик не надавав згоду на здійснення страхового відшкодування у вигляді одноразової компенсації, тому вимога позивача про стягнення із ОСОБА_4 «УПСК» страхового відшкодування за шкоду у частині втраченого заробітку солідарно в розмірі 305353,36 грн. у вигляді одноразової компенсації є незаконною та не підлягає задоволенню (том 2, а.с.22-27).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, враховуючи наступне:

Судом встановлено, що 25 листопада 2012 року близько 15-00 год на вул. Карла Маркса м. Павлограда Дніпропетровської області в районі будинку № 90 мав місце наїзд автомобіля НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 на пішохода ОСОБА_1, внаслідок чого останьому було завдано тілесних ушкоджень. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 було заподіяно тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя: відкрита черепно- мозкова травма, яка супроводжувалась тяжким забоєм головного мозку, що потягло необхідність оперативного втручання у вигляді декомпресивної трепонації черепа, забійна рана голови, синці обличчя, садна тулуба, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 108 від 13.02.2013 року (том 1, а.с.17-20). У звязку із отриманими травмами щодо ОСОБА_1 було проведено хірургічні операції, а також позивач знаходився на тривалому стаціонарному рікуванні у медичних закладах (том 1, а.с.22-34, том 2, а.с.1-3). На лікування позивача було витрачено 35061,14 грн., в тому числі: на медикаменти - 23894,33 грн , на пластину титану з технічними складовими до неї - 52115,51 російських рублів, що становить 11166,81 грн. (курс НБУ рубля до гривні станом на 25.05.2017 року 0,4667, розрахунок: 52 115,51 : 4,667 = 11166,81 грн), при цьому позивачем надано докази витрат на таке (том 1, а.с.39-86, том 2, а.с.4-16), які, на думку суду, повязані причинно-наслідковим звязком із наслідками завданих позивачу тілесних ушкоджень та їх наслідками (том 1, а.с.22-34, 213-227, том 2, а.с.17, 40, 41). При цьому суд враховує, що відповідачем ОСОБА_2 було надано 4 000 грн. для відшкодування завданої розивачу шкоди, що підтверджується розписками від 27.11.2012 р. та 22.02.2013 р. (том 1, а.с.159, 160).

Отже, в даному випадку розмір понесених позивачем витрат на лікування (за вирахуванням 4000 грн. коштів, наданих ОСОБА_2Р.) відповідає 31 061, 14 грн.

У звязку з отриманими ОСОБА_1 тілесними ушкодженнями і їх наслідками йому було встановлено: первинно з 05.03.2014 року та повторно з 01.03.2014 року ІІ групу інвалідності, а з 01.03.2016 року встановлено ІІ групу інвалідності безстроково з висновком про умови та характер праці - «труд без рухаючихся механізмів, нічних змін» (том 1, а.с.8, 9, 150).

Відповідно до висновку експерта № 67 від 20.03.2017 року ОСОБА_1 встановлено 80% втрати загальної та професійної працездатності. Встановлена втрата працездатності є наслідком отриманої 25.11.2012 року черепно-мозкової травми та знаходиться з травмою в прямому причинному звязку (том 1, а.с.213-227).

Відповідно до довідки з місця роботи, ОСОБА_1 з 0.05.2012 р. по 31.03.2013 р. працював у фізичної особи підприємця ОСОБА_10 на посаді техніка, середньомісячний заробіток становив 1119,88 грн. за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я позивача (том 1, а.с.21).

За фактом наїзду автомобіля НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 на пішохода ОСОБА_1, який мав місце 25 листопада 2012 року близько 15-00 год на вул. Карла Маркса м. Павлограда Дніпропетровської області в районі будинку № 90 внаслідок чого ОСОБА_1 було завдано тілесних ушкоджень, до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000223 від 25.11.2012 року було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 276 КК України (том 1, а.с.12).

Як випливає із змісту Постанови про закриття кримінального провадження від 21 листопада 2015 року, винесеної за результатами розгляду матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000223, винесеної слідчим СВ Павлоградського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області майором поліції ОСОБА_11, вказане провадження було закрито у звязку з відсутністю у діянні ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Зазначено, що в ході досудового слідства встановити наявність чи відсутність в діях водія ОСОБА_2 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України не надалось можливим (том 1, ст. 153-156).

Таким чином в ході досудового слідства у кримінальному провадженні не було здобуто належних і допустимих доказів, що підтверджують вину ОСОБА_2 у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди. Одночасно із змісту постанови про закриття кримінального провадження від 21 листопада 2015 року випливає, що наїзд автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 на пішохода ОСОБА_1 відбувся на проізній частині у невстановленому для переходу пішоходами проїзної частини місці. При цьому пішохід ОСОБА_1 мав дотримуватися вимог розділу 4 правил дорожнього руху України. Так, зокрема, п. 4.1. ПДР України встановлено, що іпшоходи повинні рухатися по тротуарах і пішохідних доріжках, тримаючись правого боку, а за п. 4.7 Правил пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч. П. 4.10 правил передбачено, що перед виходом на проїзну частину з-за транспортних засобів, що стоять, та будь-яких об'єктів, що обмежують оглядовість, пішоходи повинні впевнитись у відсутності транспортних засобів, що наближаються. За п. 4.14 Правил ішоходам забороняється: а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід.

Однак, відсутність в діях відповідача ОСОБА_2 складу кримінально караного діяння та відсутність його вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, а так само недотримання позивачем ОСОБА_12 правил дорожнього руху України не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності відповідачів за завдану позивачу шкоду.

ОСОБА_7 ч. 4 постанови №4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки від 01.03.2013 року відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушені кримінальної справи, закриття кримінального провадження не означає відсутність вини для цивільно правової відповідальності. При цьому постанова слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до розяснень, які викладені в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованою суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати па увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, піддягає відшкодуванню з повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

ОСОБА_7 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання або зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених ч.1 ст. 1195 ЦК України, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

ОСОБА_7 ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності.

Частиною першою ст. 1197 ЦК України передбачено, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

ОСОБА_7 ч.1 ст.1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

ОСОБА_7 довідки про доходи позивача з місця роботи за три останніх календарних місяця роботи, що передували ушкодженню здоровя і втраті працездатності внаслідок каліцтва (а.с. 21), середньомісячний заробіток становив 1119,88 грн. (1120 + 1119,66 + 1120) : 3 = 1119,88 грн.), і є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, який на день ушкодження здоров'я позивача становив 5590, 00 грн. (1118 грн. х 5 = 5590 грн.).

У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» зазначено, що встановлення групи інвалідності потерпілих, причини і часу її виникнення провадиться в усіх випадках медико-соціальними експертними комісіями - МСЕК. Ступінь втрати професійної працездатності (у процентах), потребу в додаткових видах допомоги визначають: МСЕК - якщо шкода була заподіяна у зв'язку з виконанням працівником трудових обов'язків (в тому числі на шляху до роботи і з роботи); судово-медичною експертизою - в решті випадків.

Враховуючи стійку втрату 80% професійної працездатності позивача, сума втраченого ним заробітку (доходу) внаслідок зменшення працездатності за період з 25.11.2013 року по 25.05.2017 року становить 305 353,36 гривень.

Так, за 2012 рік (відповідно до ст. 13 Закону України «Про державний бюджет України на 2012 рік» мінімальна заробітна плата встановлена з 01.10.2012 року - 1118 грн.; з 01.12.2012 року -1134 грн.)

за період з 25.11.2012 року по 30.11.2012 року:

1118 грн. х 5 (пятикратний розмір) : 22 (кількість робочих днів у листопаді) х 5 (робочих днів) : 100 х 80 (відсоток втрати працездатності) = 1016,36 грн.;

за період з 01.12.2012 року по 31.12.2012 року:

1134 х 5 (пятикратний розмір) : 100 х 80 ( відсоток втрати працездатності) 4536грн.;

за 2013 рік (відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік» мінімальна заробітна плата встановлена з 01.01.2013 року - 1147 грн.;, з 01.12.2013 року - 1218 грн.)

за період з 01.01.2013 року по 30.11.2013 року:

1147 грн. х 5 (пятикратний розмір) х 11 (місяців) : 100 х 80 (відсоток втрати працездатності) = 50465 грн.;

за період з 01.12.2013 року по 31.12.2013 року:

1218 х 5 (пятикратний розмір) : 100 х 80 ( відсоток втрати працездатності) 4872 грн.;

за 2014 рік (відповідно до cm. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» мінімальна заробітна плата встановлена з 01.01.2014 року до 31.12.2014року - 1218 грн.):

1218 грн. х 5 (пятикратний розмір) х 12 (місяців) : 100 х 80 (відсоток втрати працездатності) = 58464 грн.;

за 2015 рік (відповідно до cm. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» мінімальна заробітна плата встановлена з 01.01.2015 року - 1218 грн., з 01.09.2015 року -1378 грн.):

за період з 01.01.2015 року по 31.08.2015 року:

1218 грн. х 5 (пятикратний розмір) х 8 (місяців) : 100 х 80 ( відсоток втрати працездатності) = 38976 грн.;

за період з 01.09.2015 року по 31.12.2015 року:

1378 грн. х 5 (пятикратний розмір) х 3 (місяці) : 100 х 80 ( відсоток втрати працездатності) = 16536 грн.;

за 2016 рік (відповідно до cm. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» мінімальна заробітна плата встановлена з 01.01.2016 року 1378 грн., з 01.05.2016 року 1450 грн., з 01.12.2016 року - 1600 грн.)

за період з 01.01.2016 року по 30.04.2016 року:

1378 грн. х 5 (пятикратний розмір) х 4 (місяці) : 100 х 80 ( відсоток втрати працездатності) = 22 048 грн.

за період з 01.05.2016 року по 30.11.2016 року:

1450 грн. х 5 (пятикратний розмір) х 7 (місяців) : 100 х 80 ( відсоток втрати працездатності) = 40 600 грн.

за період з 01.12.2016 року по 31.12.2016 року:

1600 грн. х 5 (пятикратний розмір) х 1 (місяць) : 100 х 80 ( відсоток втрати працездатності) = 6 400 грн.

За 2017 рік (відповідно до cm. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» мінімальна заробітна плата встановлена з 01.01.2017 року 3200 грн.)

за період з 01.01.2017 року по 30.04.2017 року

3200 грн. х 5 (пятикратний розмір) х 4 (місяці) : 100 х 80 ( відсоток втрати працездатності) = 51200 грн.

за період з 01.05.2017 року по 25.05.2017 року

3200 грн. х 5 (пятикратний розмір) : 20 (кількість робочих днів у травні) х 16 (робочих днів) : 100 х 80 (відсоток втрати працездатності) = 10240 грн.;

Всього: 1016,36 + 4536 + 50465 + 4872 + 58464 + 38976 + 16536 + 22048 + 40600 + 6400 + 51 200 + 10240 = 305 353,36 грн.

На наступний період розмір втраченого заробітку позивача дорівнює 12 800 грн. (3200 грн. х 5 : 100 х 80 = 12800 грн.).

ОСОБА_7 № АВ/6167021 від 17.04.2012 р. цивільно правова відповідальність ОСОБА_2 на станом на 25.11.2012 р. була застрахована відповідачем ОСОБА_4 «УПСК» (том 1, а.с.10).

ОСОБА_7 ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання, а за ч.1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. У даній справі доводи позивача про наявність підстав для солідарного стягнення із відповідачів витрат на лікування та втраченого заробітку не ґрунтуються на законі.

За змістом ст. 979 ЦК України, ст. 16 Закону України Україн «Про страхування» за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій сторонці (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату в строк, встановлений договором.

ОСОБА_7 із ч.1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Порядок здійснення страхового відшкодування на території України врегульовано розділом 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чинного на час дорожньо-транспортної пригоди та дії договору, зокрема статтями 2238-1.

ОСОБА_13 України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на момент дорожньо-транспортної пригоди та дії договору обов'язкового страхування) передбачав чіткі дії потерпілого для отримання відповідних сум страхового відшкодування.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобовязанні ним є страховик).

Разом з тим зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його користь або на користь третьої особи страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та вподальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Даючи правову оцінку діям ОСОБА_1, суд приходить до такого висновку.

ОСОБА_7 з п. 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Як визнає сам позивач, про що зазначено у позовній заяві (том 1, а.с.243), він лише 11.03.2016 року звернувся письмово в ОСОБА_4 «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування, але 06.04.2016 року йому було відмовлено у виплаті. Суд погоджується із доводами відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія» про те, що позивач ОСОБА_1 не скористався своїм правом на звернення до страховика із заявою про страхове відшкодування та не надавав ОСОБА_4 «УПСК» документи, що обґрунтовують вимоги, в термін, встановлений Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п.п. 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є, в тому числі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоровю або життю потерпілого з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Відтак, позивачу слід повністю відмовити у задоволенні вимог, заявлених до відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія».

Крім того позивачеві була заподіяна моральна шкода, яка виражається в душевних переживання та стражданнях, повязаних с ушкодженням його здоровя. Спричинену моральну шкоду позивач оцінює у сумі 200 000 грн. В обґрунтування вказаної вимоги вказує, що отримані травми повністю змінили життя позивача, який із здорової людини перетворився на інваліда, частина кісток черепа замінені титановою пластиною, часто мучить спонтанний дуже сильний головний біль, виникають запаморочення. Позивач 11 разів знаходився на стаціонарному лікування, пережив кому, три операції, в тому числі трепанацію черепа, виникли серйозні порушення психіки. Позивач не може повністю обходитись без сторонньої допомоги, оскільки йому протипоказані різки рухи, піднімання важкого, пожиттєво встановлено інвалідність, відбулося розлучення із дружиною, що змінило звичний спосіб життя, викликає негативні емоції та переживання, потребує додаткових зусиль для організації життя в нових умовах.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

ОСОБА_7 з чинним законодавством моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я; у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Фізичні страждання це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров'я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина. Моральні страждання, як правило, виявляються у відчуттях страху, сорому, приниження, а також в інших, несприятливих для людини в психологічному аспекті, переживаннях, пов'язаних із втратою близьких, роботи, розкриттям лікарської таємниці, неможливістю продовжувати активне громадське життя, з обмеженням або позбавленням яких-небудь прав громадян тощо.

І моральна, і фізична шкода після нанесення по суті є непоправними і не можуть бути відшкодовані. Неможливо відшкодувати (визначити еквівалент) втрати здоров'я, неможливо відшкодувати почуття страху, відчуття болю.

Відшкодування витрат, які пов'язані з нанесенням моральної або фізичної шкоди, є цілком коректним терміном, що чітко визначає сам принцип відшкодування - повернення особі витрат які ця особа здійснила у силу певних обставин (вартість ліків, медичних послуг, реабілітаційних заходів). Але неможливо відшкодувати фізичні або моральні страждання. Поняття моральної та фізичної шкоди припускає можливість їх компенсації і навіть сатисфакції, але не відшкодування.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до вимог п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Ч.3 ст.23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до роз'яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Ч. 2, 3 ст. 1193 ЦК України передбачено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Судом не було встановлено, що ДТП сталося внаслідок умислу ОСОБА_1 як прямого, так і непрямого, на заподіяння собі шкоди. Те, що ОСОБА_1, нехтуючи правилами безпеки руху, здійснював перехід дороги в недозволеному для цього місці, є грубою необережністю, що не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від відшкодування шкоди, а лише передбачає зменшення розміру її відшкодування.

Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на потребу враховувати відповідальність позивача ОСОБА_1 за наслідки своїх власних дій, суд приходить до висновку про необхідність визначити розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 7 000 грн., які стягнути з відповідача ОСОБА_2 При цьому суд враховує ту обставину, що виникненню ДТП сприяла груба необережність позивача, як потерпілого, що виявилася у недотриманні останнім вимог ПДР, і ця обставина в даному випадку є підставою для зменшення відшкодування моральної шкоди.

За проведення судово-медичної експертизи позивачем сплачено 5 523, 18 грн., що підтверджується документально (том 2, а.с.18,19,35).

Витрати повязані з проведенням судових експертиз, згідно ст.79 ЦПК України відносяться до судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

ОСОБА_7 п. 2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати за проведення експертизи у розмірі 5 523, 18 грн., а також стягнути з відповідача ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1218 грн.

Керуючись ст.ст. 3,11,15, 57-61, 208-210, 212 - 215, 218, 222, 223, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 солідарно на користь ОСОБА_1 витрати на лікування в сумі 31 061,11 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 втрачений заробіток за період часу з 25.11.2013 року по 25.05.2017 року в сумі 305 353,36 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 користь з дня постановлення рішення суду безстроково втрачений заробіток в розмірі 12 800 гривень щомісячно.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 7 000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення судової експертизи в сумі 5 523,18 грн.

В іншій частині позову-відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1218 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. О. Бабій