Справа № 242/2219/17
Провадження № 2/242/1056/17
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

23 жовтня 2017 року м. Селидове

Селидівський міський суд Донецької області в складі: головуючого судді Владимирської І.М., при секретарі Носаль А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

В с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 01.06.2017 року звернулася до суду з позовною заявою про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить їй на підставі договору дарування від 17.04.2006 року.. Разом із нею у вищевказаній квартирі зареєстрованими значаться її брат ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_2, Відповідачі більше одинадцяти років не мешкають за даною адресою без поважних причин та добровільно виписуватися не бажають. Також позивач ОСОБА_1 зазначила, що зараз вона вимушена переплачувати гроші за комунальні послуги та це позбавляє її можливості вільно розпоряджатися своїм майном. Просить суд визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, про день час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяви про слухання справи без їх участі та просять суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не з'явилися, будучі належним чином повідомленою про день, час та місце слухання справи, надали суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнали та просять суд слухати справу без їх участі

Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно договору дарування квартири від 17.04.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Авдіївської державної нотаріальної контори Лукянець Л.В., ОСОБА_1 прийняла у дар від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно витягу з державного реєстру прав власності на нерухоме майно № 10716635 від 23.05.2006 року, виданої комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації Ясинуватської міської ради», право власності ОСОБА_1 зареєстровано в реєстровій книзі за № 30 номер запису 5022.

Згідно довідки №07-29д/2397 від 26.05.2017 року, виданої Центром надання адміністративних послуг Авдіївської міської ради, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3. Разом із нею за вищевказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно акту № б/н від 30.05.2014 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані, але з фактично не проживають 10 років.

З наданих позивачем ОСОБА_1 квитанцій (а.с. 14-15) вбачається, що вона одноособово несе витрати по сплаті житлово-комунальних послуг.

Згідно довідки № 7546/404-2017 від 11.10.2017 року, виданої Авдіївським ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, зі слів сусідів більше 10 років за адресою: АДРЕСА_1 не проживають, їх місце знаходження встановити не надається можливим.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 УК України передбачено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 72 ЖК визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку.

Вищевказані докази в їх сукупності приводять суд до переконання, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мешкать в житловому приміщенні без поважних причин понад десять років, це відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України є підставою для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В судове засідання не надано доказів, які б свідчили про те, що причини відсутності відповідачів у спірному приміщенні понад один рік є поважними.

В зв'язку з чим, суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням обґрунтовані та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 72 ЖК України, ст. ст. 16, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд,-

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, такими, що втратили право користування квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а в разі відсутності у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.М. Владимирська