Справа №: 398/2123/16-ц
провадження №: 2/398/244/17
"29" червня 2017 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області
в складі: головуючого судді Ковальової О.Б.
при секретарі - Дудченко О.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Олександрія цивільну справу за позовом ОСОБА_1, де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернулась до суду з позовом, де просить визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком №32 по вул.2-го Українського фронту міста Олександрії Кіровоградської області.
Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником будинку №32 по вул.2-го Українського фронту міста Олександрії на підставі договору купівлі продажу від 26.11.2002 року, який посвідчений нотаріусом та зареєстрований в Олександрійському БТІ 04.12.2004 року за № 9610/72 с.34.
Крім неї у даному будинку зареєстрований та деякий час проживав її син ОСОБА_3, який 11.04.2015 року на власний розсуд змінив місце проживання та теперішнє місце його знаходження їй не відомо.
Всі обовязки та матеріальні затрати по утриманню будинку виконує та несе лише вона сама, тому у неї виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, а також з оформленням субсидії на сплату комунальних послуг, чим порушуються її права.
Оскільки відповідач 11.04.2015 року добровільно змінив місце свого проживання і не зявляється у її будинку більше року, то він втратив своє право користування жилою площею, внаслідок його відсутності без поважних причин понад один рік.
Посилаючись на ст., ст. 317,319, 321, 391, 405 ЦК України просить її вимоги задовольнити.
Ухвалою суду від 11.04.2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору зі сторони позивача суд залучив ОСОБА_2, так як з матеріалів справи вбачалося, що позивач перебуває з ним в шлюбі з 08.07.1988 року та будинок побудований в період спільного життя.
В судовому засіданні позивач підтримала позов з підстав вказаних в ньому, пояснивши, що відповідач є їх сином. На момент оформлення договору купівлі продажу син відбував покарання в м.Кіровограді, але вони його зареєстрували в будинку, бо так їм сказав нотаріус. В грудні 2012 року син звільнився з місць позбавлення волі та проживав у них. Були періоди, коли він то жив, то не жив, винаймаючи собі квартиру. В 2015 році він повинен був відмічатись в КВІ, до закінчення відміток залишилось 2 місяці, а він пропав. Так вони дізнались від них, що відносно сина було порушено ще одну карну справу. В розшук вони не подавали, так як перед Новим 2016 роком від нього був дзвінок, де він їм повідомив, що у нього все добре. Син і раніше їм не допомагав, а як поїхав з дому, то так і не допомагає. Щоб їх на старість не позорили та не приходили до них з СБУ, які їй повідомили, що їх син неначебто в ДНР та повідомлення з інших органів та організацій, вона просить визнати сина втратившим право користування їх будинком. Вона під час телефонної розмови повідомила його, що подає на виписку. 11.04.2015 року син свої речі забрав в той час, коли вона пішла по воду, а батько був на базарі. Доказом того, що син не проживає в будинку є довідка про склад сімї та акт голови квартального комітету, яка завжди перевіряє, коли дає такі довідки. Коли вона почала оформляти субсидії, то їм спочатку відмовили, але потім вона взяла всі довідки та їм оформили субсидії. До теперішнього часу їм приходять різні повідомлення на імя сина щодо сплати штрафів.
Третя особа ОСОБА_2 підтримав все, що було сказано його дружиною. Зазначає, що їм немає спокою, так як приходять повідомлення про штрафи, а також 14.07.2017 року у них був обшук СБУ. В останнє він спілкувався з сином СМС повідомленнями в 2017 році, десь три місяці тому. Просить позов задовольнити.
Відповідач повторно не зявився на судовий розгляд, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд з врахуванням думки позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних матеріалів справи відповідно до вимог ст., ст.224 226 ЦПК України.
Відповідно до діючого законодавства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та ч., ч.1, 4 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Згідно з ч. 1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності.
Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України.
З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.
Судом встановлено, що будинок №32 по вул.2-го Українського фронту міста Олександрії Кіровоградської області є власністю позивачки, що підтверджується копією договору купівлі продажу обєкту незавершеного будівництвом від 03.06.2011 року, який посвідчено нотаріально (а.с. 4-5).
З пояснень позивача, відповідач є її сином та був зареєстрований в будинку в 2012 році з їх згоди.
Оскільки відповідач є її сином, тобто членом сімї позивачки, тому спірні правовідносини між сторонами регулюються ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України.
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік.
Відповідно до ч. 4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Позивач посилалася на те, що відповідач не проживає на спірній жилій площі з 11 квітня 2015 року, однак, у передбаченому ст.ст. 10, 60 ЦПК України порядку, позивачкою не надано доказів, котрі свідчили би про те, що відповідач вибув зі спірної жилої площі і не використовує її для проживання понад одного року без поважних причин та має інше житло.
З пояснень позивача та третьої особи в судовому засіданні вбачається, що відповідач в спірному будинку не проживає з квітня 2015 року та в підтвердження цього позивач посилається на акт розпорядження від 16.06.2016 року, який складений головою квартального комітету в присутності сусідів: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які провели обстеження будинку №32 по вул.2-го Українського фронту та при обстеженні було встановлено, що ОСОБА_3 в даному будинку не проживає з 11.04.2015 року. На момент перевірки ОСОБА_3 не було, особистих речей немає (а.с.7).
Суд вважає, що даний акт належним чином не оформлений, оскільки він не затверджений належним чином та немає печатки управління дозвільно погоджувальних процедур та адміністративних послуг Олександрійської міської
ради, хоч в довідці про склад сімї від 14.06.2016 року (а.с.6) така печатка є.
Суд критично оцінює надану позивачем заяву ОСОБА_3 (а.с. 76), де він неначебто просить виписати його у звязку з відїздом, так як на заяві немає дати її написання та немає інших даних, які б свідчили, що вона написана саме відповідачем.
Відповідно до ч. 4 ст.10 ЦПК України суд має сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, сприяти здійсненню особам, які беруть участь у справі, в реалізації їхніх прав. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст.129 Конституції України).
Після оголошення перерв та надання можливості позивачу поспілкуватись з юристом або адвокатом, розяснення ст.60 ЦПК України, на неодноразові питання суду чи не бажає позивач заявити будь які клопотання щодо допиту свідків або надати докази в підтвердження її вимог, вона повідомляла, що заяв та клопотань немає.
Враховуючи вимоги ст. 57, ч. 4 ст. 60, ст. 212 ЦПК України про те, що рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, а всі докази оцінюються у сукупності і жоден з них не має для суду наперед встановленого значення суд не вбачає підстав для задоволення позову.
Оскільки в задоволені позову відмовлено, то згідно ст.88 ЦПК України витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст., ст. 11, 212 - 215, 218, 224 226, 228 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
В позові ОСОБА_1, де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення в той же строк з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.