АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів: Абрамова П.С., Панченка О.О.,

при секретарі Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07 червня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: товарна біржа «Українська біржа нерухомості» (Полтавська філія), приватне підприємство Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор»,

про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності ,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності.

Вказаний позов обґрунтовував тим, що 19 лютого 1998 року між ОСОБА_3 від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу зазначеного житлового будинку, який був зареєстрований на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» відповідно до протоколу біржових торгів № 385 від 18 лютого 1998 року та 23 лютого 1998 року приватним підприємством Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» було здійснено його реєстрацію в книзі № 66 за № 13618.

При цьому у договорі було вказано, що на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» договір не підлягає нотаріальному посвідченню.

Умови договору купівлі-продажу будинку були повністю виконані його сторонами, однак договір так і не був посвідчений нотаріально.

На даний час у позивача виникла необхідність розпорядитися належною йому частиною житлового будинку, проте, при усному зверненні до приватного нотаріуса Полежаєвої Н.П. стосовно посвідчення договору купівлі-продажу даного будинку було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 грудня 2016 року № 314/02-31, оскільки договір укладений на товарній біржі без нотаріального посвідчення не є документом, що підтверджує право власності позивача.

Ураховуючи, що позивач фактично є власником 13/25 частини житлового будинку, однак, він не має можливості законно розпоряджатися ним, оскільки договір купівлі-продажу цієї частини будинку всупереч вимогам закону не був нотаріально посвідчений, а продавець на даний час ухиляється від нотаріального оформлення договору, просив визнати цей договір дійсним, визнати за ним право власності на придбану ним частину будинку та задовольнити позов.

Змінивши і уточнивши позовні вимоги 22 травня 2017 року (а.с. 104), просив визнати дійсним договір купівлі-продажу 13/25 частини житлового будинку АДРЕСА_1 від 19 лютого 1998 року та визнати за ним право власності на цю частину будинку.

У ході розгляду справи 22 травня 2017 року представник позивача уточнив позовні вимоги, вказавши, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, тому просив виключити його зі складу відповідачів.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 07 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування фактичних обставин справи та не дослідження та ненадання оцінки наявним в матеріалах справи доказам. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається, що 19 лютого 1998 року між ОСОБА_3 (продавцем), від імені якої за довіреністю діяв ОСОБА_4, та ОСОБА_2 (покупцем) укладено договір купівлі-продажу належної відповідачу 13/25 частини житлового будинку АДРЕСА_1, який зареєстрований на товарній біржі «Українська біржа нерухомості».

23 лютого 1998 року колективним підприємством Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» було здійснено реєстрацію даного договору в книзі № 99 за № 13 618.

При цьому, нотаріально договір купівлі-продажу не було посвідчено нотаріально.

У грудні 2016 року ОСОБА_6, яка діяла за довіреністю від імені ОСОБА_2, звернулася до приватного нотаріуса щодо необхідності продажу 13/25 частини житлового будинку та посвідчення відповідного договору його купівлі продажу.

12 грудня 2016 року приватним нотаріусом Полежаєвою Н.П. винесено постанову № 314/02-31 про відмові у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з відсутністю нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку, який би підтверджував право власності заявника на цей будинок.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Згідно ст. 45 ЦК України (в редакції 1963 року) недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.

Статтею 47 ЦК України (в редакції 1963 року) визначено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Згідно з ст. 48 ЦК України (в редакції 1963 року) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

У відповідності до ст. 59 ЦК України (в редакції 1963 року) угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення.

Відповідно до ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» зі змінами та доповненнями, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин, роз'яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах).

Згідно роз'яснень Міністерства юстиції України № 17-12/44 від 10 квітня 1998 року «Щодо діяльності товарних бірж» передбачено, що, беручи до уваги вимоги ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), яка передбачає особливі умови щодо договорів купівлі-продажу будинку (його частини), якщо хоча б однією із сторін є громадянин, вважається, що такі договори, укладені та зареєстровані біржами з дотриманням закону, підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, недотримання цієї вимоги згідно з ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) тягне недійсність договору, таким чином, зазначений договір набуватиме чинності з моменту його нотаріального посвідчення.

При цьому, Закон України від 10 грудня 1991 року «Про товарну біржу», є спеціальним нормативним актом щодо визнання правових умов створення і діяльності товарних бірж на території України та загальним стосовно укладення договорів. З останнього питання спеціальними є норми Цивільного кодексу України, якими передбачено нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна.

Слід звернути увагу, що відповідно до положень чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК України (ст. 47 ЦК України 1963 року) угоди укладені з порушенням обов'язкової нотаріальної форми є нікчемними, тобто, їх недійсність визначено безпосередньо у правовій нормі, а суд зобов'язаний констатувати факт недійсності угоди за власною ініціативою і застосовувати статті ЦК України, що передбачають певні види нікчемних угод.

Також, згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України (1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Разом з тим, аналізуючи матеріли справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції, враховуючи положення ст.ст. 10, 60 ЦПК України, прийшов до правильного висновку, що позивачем та його представником не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідачам було запропоновано посвідчити спірний договір купівлі-продажу у нотаріуса, однак вони ухилялися від нотаріального посвідчення договору та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Посилання апелянта про те, що суд дав невірну оцінку доказам, не врахувавши, що маються підтвердження ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору не знайшло своє підтвердження при розгляді справи у суді апеляційної інстанції виходячи із наступного.

Суд першої інстанції при оцінці доказів дотримався положень вимог п.3 ч. 1 ст. 215 ЦПК України, зазначивши у мотивувальній частині рішення мотиви, з яких він виходив встановлюючи відсутність доказів ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору.

Зокрема, суд зазначив, що направлені представником позивача заяви до ОСОБА_3 про необхідність переукладання договору купівлі-продажу та його нотаріального посвідчення не можуть бути доказом того, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору тому, що відсутні дані про отримання нею відповідних заяв та звернень.

Вказані ці висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи та не спростовані доводами апеляційної скарги.

Надані для огляду у суді апеляційної інстанції для огляду оригінали поштових відправлень не спростовують висновки суду першої інстанції та не підтверджують доводи апеляційної скарги.

Зокрема, при огляді вказаних поштових відправлень, колегія суддів звертає увагу, що на них відсутні дані про їх отримання, крім того, вони були направлені у травні 2017 року, в той же час, як вказує позивач, договір був укладений 11 лютого 1998 року.

Таким чином, вищевказані поштові повідомлення, які направлялися до відповідача після близько 19 років після укладення договору та які не містять відомостей про отримання відповідачем, не можуть бути доказами ухилення від укладення договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд повинен був винести заочне рішення, але виніс рішення не дає підстави для задоволення апеляційної скарги.

Так, за правилами ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Тобто, положення ч. 1 ст. 224 ЦПК України надають право, але не зобов'язують суд ухвалювати саме заочне рішення.

Окрім того, порушення норм процесуального права (ч. 3 ст. 309 ЦПК України) можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

У даному випадку ухвалення рішення, а не заочного рішення не призвело до неправильного вирішення справи.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ставлять під сумнів правильність рішення суду першої інстанції, а підстави для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 314, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: П.С Абрамов

О.О. Панченко