З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
04 липня 2017 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
Головуючого судді Сидоренко І.О.
при секретарі Рудь Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 11 Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, -
До Слов'янського міськрайонного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу. Дана позовна заява мотивована тим, що 07.04.2016 року відповідач позичив у позивача грошову суму в розмірі 6000 грн. на оплату поховання своєї матері. Пізніше позивач дізнався, що мати відповідача жива, а позичені грошові кошти були витрачені на інші цілі. Після з'ясування цих обставин позивач взяв у відповідача розписку про отримання коштів. Відповідно до розписки відповідач зобов'язався повернути 2000 грн. до 07.11.2016 року. 23.03.2017 року відповідач повернув позивачеві 1000 грн., залишок коштів повертати відмовляється. Позивач зазначає, що протиправними діями відповідача йому спричинена моральна шкода, яку він оцінює в 3000 грн. З вини відповідача він залишився без грошових коштів, в зв'язку з чим зазнав душевних страждань та хвилювань. Через протиправну поведінку відповідача змушений відвідувати правоохоронні органи, адвоката та суд.
Просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики в розмірі 5000 грн., моральну шкоду в розмірі 3000 грн. та судові витрати по справі.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, однак до суду надав заяву, в якій просив справу слухати за його відсутності, просив суд позовні вимоги задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явився по невідомим суду причинам. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, у зв'язку з чим суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
У квітні 2016 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 6000 грн., частину яких у розмірі 2000 грн. зобов'язався повернути до 07.11.2016 року, що підтверджується, відповідною розпискою від 05.11.2016 року. Згідно з розпискою ОСОБА_2 повернув позивачеві грошові кошти в розмірі 1100 грн.
Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються параграфом 1 «Позика» глави 71 Цивільного Кодексу України.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей, або інших речей, визначених родовими ознаками.
Стаття 1047 ЦК України встановлює форму договору позики та зазначає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Приймаючи до уваги, що залишок грошових коштів в розмірі 4900 грн., позивачу не повернутий, суд доходить до висновку, що вимога позивача про стягнення грошових коштів підлягає частковому задоволенню та становить 4900 грн.
При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного.
Частиною 1 статті 1167 Цивільного Кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті. Тобто, необхідною умовою для стягнення моральної шкоди є встановлення факту неправомірності дій відповідача, наявність між неправомірними діями та шкодою причинного зв'язку. Аналогічні роз'яснення надав Пленум Верховного Суду України в п. 2 своєї Постанови № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди».
Окрім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 своєї Постанови № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 3 своєї Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Пункт 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснює, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, навівши в рішенні відповідні мотиви. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого та тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках.
Обґрунтовуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач зазначив, що через протиправні дії відповідача був змушений витрачати свій час і зусилля на звернення до правоохоронних органів, адвоката та суду. Для відновлення своїх порушених прав позивач витрачає свої матеріальні ресурси, які б міг витрати на інші необхідні для себе цілі. Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи обставини: факт запозичення грошових коштів ОСОБА_2 у ОСОБА_1, порушення звичайного укладу життя, необхідність нести матеріальні затрати на звернення за допомогою до різних інстанцій, суд визнає, що неправомірні дії ОСОБА_2 негативно відбилися на його фізичному та психічному стані, змусили змінити спосіб життя та вимагають додаткових зусиль для організації життя, що підтверджує наявність завдання моральної шкоди.
Відповідно до положень частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Положеннями частини 4 наведеної вище норми права передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.
З огляду на положення частини 5 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Проаналізувавши обставини справи, з'ясувавши характер та глибину пов'язаних з цим моральних і фізичних страждань, виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, суд встановлює суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000,00 гривень. Тому вимога ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню в повному обсязі.
Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає: сума боргу за договором позики в розмірі 4900,00 грн., моральна шкода в розмірі 3000,00 грн. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач в судове засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача.
Отже, суд, на підставі наявних у справі доказів, прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.
Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 640,00 грн., оскільки позивач, при зверненні до суду з даним позовом був звільнений від сплати судового збору.
При вирішенні питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Згідно з п.п. 47, 48 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".
Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Позивачем надано розрахунок часу роботи адвоката ОСОБА_3 по складанню позовної заяви та уточненої позовної заяви, де зазначено, що розрахунковий розмір витрат на правову допомогу становить 1440 грн. /1600 грн. х 40% х 2,25 год./, фактичний розмір витрат на правову допомогу становить 700 грн., що підтверджується квитанціями від 06.04.2017 року та 12.06.2017 року.
За таких обставин, з відповідача на користь позивача мають бути стягнуті витрати на правову допомогу в розмірі 700,00 грн.
На підставі вищевикладеного керуючись ст.ст. 10, 11, 57-64, 79, 84, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 625, 1046-1050 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 суму боргу в розмірі 4900 (чотири тисячі дев'ятсот) грн. 00 коп., моральну шкоду в розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп., а також понесені витрати на правову допомогу в сумі 700 (сімсот) грн. 00 коп.
В задоволенні решти вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду І.О. Сидоренко