АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5226/17 Справа № 204/5763/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвій Л.О., Пищиди М.М.

при секретарі Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Променергетика» до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Променергетика»

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

08 вересня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 03.02.2016 року, зареєстрований в реєстрі за № 190, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 (том 1 а.с.1-2)

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2017 року у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Променергетика» до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - відмовлено (том 1 а.с.251-258).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (том 2 а.с.31-36).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що 14 лютого 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Променергетика» (лізингоодержувач) укладено договір про фінансовий лізинг №00009544, за умовами якого лізингодавець зобовязався придбати у дилера-продавця ПП «Аеліта-Моторс», якого лізингоодержувач обирав на власний розсуд, у власність транспортний засіб (об`єкт лізингу) - автомобіль Audi SQ5 3.0 TFSI, 2014 року випуску, шасі № WAUZZZ8R7EA068217, двигун № СТХ 001398, вартістю 131643,13 доларів США, що на моменту укладення договору становило 1168990,99 грн., і надати його лізингоодержувачу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями застосованого українського законодавства та цього контракту зі сплатою впродовж 60 місяців по 2721,87 доларів США лізингового платежу (договір фінансового лізингу, п.3.1, п.3.2 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу.

За п. 1 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, Загальні комерційні умови, які спільно з договором фінансового лізингу іменуються як контракт, а також графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (план відшкодування), як додаток до контракту, що є його невід`ємною частиною та інші додатки, що є його невід`ємними частинами, являють собою угоду між сторонами щодо придбання Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», а також передачі об`єкту лізингу лізингоодержувачу згідно з положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг» № 723/97-ВР від 16.12.1997 року, а також іншими чинними положеннями українського законодавства.

Пунктами 3.3, 3.4, 3.6 контракту визначено, що лізингоодержувач користується об`єктом лізингу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями чинного українського законодавства та забезпечує експлуатацію об`єкта лізингу у відповідності до цього контракту; після завершення строку лізингу за контрактом лізингоодержувач придбаває об`єкт лізингу у Порше Лізинг України за купівельною ціною, що буде визначена Порше Лізинг Україна з урахуванням виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань щодо сплати лізингових платежів та інших платежів, які підлягають виплаті за цим контрактом; за умови повної сплати лізингоодержувачем всіх платежів за контрактом, а також виходячи з припущення, що відповідне законодавство України, що регулює відносини сторін за контрактом, не зазначає змін, після остаточного погашення лізингоодержувачем всіх належних до сплати платежів за контрактом, купівельна ціна об`єкта лізингу буде вважатись належним чином сплаченою лізингоодержувачем; у разі неповної сплати лізингоодержувачем будь-яких платежів за контрактом розмір купівельної ціни буде визначений відповідним чином; сторони погодили, що якщо лізингоодержувачем є фізична особапідприємець або юридична особа, контракт укладається з метою забезпечення господарської діяльності лізингоодержувача.

Відповідно п. 4.1, п.4.2 контракту, Порше Лізинг України зберігатиме за собою право власності на об`єкт лізингу, в той час як лізингоодержувач матиме право на експлуатацію об`єкта лізингу впродовж всього строку дії контракту (окрім випадків, коли Порше Лізинг Україна матиме право розірвати цей контракт/відмовитися від контракту та вимагати повернення об`єкта лізингу, як зазначено в цьому контракті); після завершення строку дії цього контракту та здійснення останнього лізингового платежу, інших платежів за цим контрактом і виконання всіх зобов`язань лізингоодержувачем, право власності на об`єкт лізингу перейде до лізингоодержувача; з цією метою сторони укладуть договір купівлі-продажу, підпишуть додаткову угоду до цього контракту або оформлять таке придбання в інший спосіб, визначений Порше Лізинг Україна.

За п. 6.1 контракту, для експлуатації об`єкта лізингу лізингоодержувач щомісяця має здійснювати на користь Порше Лізинг Україна лізингові платежі відповідно до графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування), що являє собою невідємну частину цього контракту, та інших положень контракту; кожний лізинговий платіж включає: відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування; частину від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості об`єкту лізингу); комісії; покриття витрат, пов`язаних з оплатою послуг та відшкодуванням, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених цим контрактом та інші витрати, передбачені або прямо пов`язані з контрактом.

Згідно п. 6.5 контракту, лізингові платежі перераховуються лізингоодержувачем на рахунок, зазначений Порше Лізинг Україна у графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плані відшкодування) не пізніше дати, вказаної у зазначеному графіку; лізингові платежі у будь-якому разі не підлягають поверненню лізингоодержувачу, за винятком випадків, визначених контрактом.

У відповідності до п. 6.12 контракту, у випадку, якщо лізингоодержувач здійснює платежі, що не покривають усіх його зобовязань перед Порше Лізинг Україна, та/або затримує платежі, сторони погоджуються, що суми, виплачені лізингоодержувачем, розподілятимуться наступним чином: витрати на відновлення стану обєкта лізингу, в тому числі якщо такі витрати не були з будь-яких причин відшкодовані з боку страховика обєкту лізингу відповідно до умов контракту, в тому числі державний технічний огляд/обов`язковий технічний контроль, технічне обслуговування відповідно до рекомендацій виробника, тощо; штрафні санкції за прострочення сплати будь-яких платежів; лізингові платежі (при чому в першу чергу відсотки/проценти за користування, а потім частину від обсягу фінансування); інші компенсації інших витрат лізингодавця у зв'язку з цим контрактом; лізингоодержувач не може змінювати цю послідовність, в тому числі шляхом встановлення призначення платежу.

Пунктом 6.17 контракту встановлено, що лізингоодержувач зобов`язується сплатити всі та будь-які платежі за контрактом протягом 5 робочих днів з моменту відправлення лізингодавцем відповідної вимоги та/або рахунку, якщо інший термін не обумовлено контрактом.

В п. 8.2 контракту сторони узгодили, що у випадку прострочення сплати платежу до лізингоодержувача застосовуються такі санкції: пеня у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної випалити платежу; штрафні санкції за вимоги щодо до сплати, надіслані лізингодавцем: в еквіваленті 15 доларів США за першу вимогу, еквівалент 20 доларів США за другу вимогу, еквівалент 25 дол. США за третю вимогу (якщо лізингодавець вирішить її направити); компенсації будь-яких витрат, понесених лізингодавцем та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених лізингоодержувачем у відповідності до контракту. Вищезазначені санкції підлягають виплаті лізингоодержувачем впродовж 10 робочих днів після надіслання відповідної вимоги лізингодавцем.

Підпунктом 8.3.2 контракту передбачено, що якщо лізингоодержувач повністю або частково не здійснить оплату одного лізингового платежу, при цьому якщо прострочення лізингового платежу триває більше 30 днів (у відповідності до Закону України «Про фінансовий лізинг»), лізингодавець має право розірвати контракт/відмовитися від контракту і витребувати об`єкт лізингу від лізингоодержувача, в тому числі у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса.

Відповідно п. п. 12.6.1, 12.6.13 п.12.6 контракту, лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати контракт та повернути обєкт лізингу у разі, якщо лізингоодержувач не сплатив один наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобовязання зі сплати перевищує 30 календарних днів; за винятком обставин та/або в умовах форс-мажору, які на думку лізингодавця, ставлять під загрозу або затримують виконання договірних зобовязань, або за яких лізингоодержувач неспроможний виконати свої зобовязання за контрактом.

Пунктом 12.9 контракту передбачено, що у разі дострокового закінчення строку лізингу/розірвання контракту відповідно до п. 12 контракту, відмови лізингоодержувача придбати об`єкт лізингу, як передбачено п. 4.2, а також якщо лізингодавець вимагає повернення об`єкту лізингу відповідно до інших положень контракту, лізингооджержувач зобов`язаний повернути об`єкт лізингу за свій власний рахунок у відмінному робочому і технічному стані за адресою місцезнаходження лізингодавця, якщо інша адреса не вказана лізингодавцем, впродовж 10 (десяти) робочих днів з дати одержання відповідного запиту. В цей же строк лізингоодержувач сплачує лізингодавцю будь-яку різницю між вартістю об`єкту лізингу (тобто сумою грошових коштів, що було фактично отримано лізингодавцем в результаті продажу об`єкту лізингу або якщо об`єкт лізингу залишився у власності Порше Лізинг Україна, ринковою вартістю об`єкта лізингу, що визначається професійним оцінювачем майна відповідно до чинного законодавства) та лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування), а також іншими платежами, що залишились несплаченими лізингоодержувачем відповідно до контракту. Сторони погодили, що вказана різниця є упущеною вигодою лізингодавця та має бути відшкодована Порше Лізинг України лізингоодержувачем відповідно до умов контракту та чинного законодавства. Зобов`язання щодо сплати такої різниці залишається чинним до моменту його виконання лізингоодержувачем, в тому числі після закінчення строку лізингу/розірвання контракту.

Пунктом 12.13 контракту сторони погодили, що у випадках, передбачених пунктами 12.6 та 12.12, контракт вважається розірваним на 10-й робочий день з дня надіслання письмового повідомлення лізингодавця на адресу лізингоодержувача.

Згідно п. 13.1 контракту, лізингоодержувач зобовязаний у строки, встановлені лізингодавцем, повернути обєкт лізингу лізингодавцю у всіх випадках дострокового закінчення строку лізингу, розірвання контракту, крім випадку, коли лізингоодержувач набуває право власності на обєкт лізингу відповідно до умов контракту. Якщо лізингоодержувач відмовляється від повернення або затримує повернення об`єкту лізингу, лізингодавець має право вилучити (повернути) об`єкт без попередньої згоди лізингоодержувача у визначеному законодавством України порядку.

Відповідно до умов п. 13.6 контракту, якщо лізингодавець не зможе здійснити свої права на вилучення (повернення), як передбачено у п. 13, він має право на вилучення об`єкту лізингу у лізингоодержувача в примусовому порядку відповідно до виконавчого напису нотаріуса.

Сторонами також був підписаний додаток до договору фінансового лізингу графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (план відшкодування).

14 лютого 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Променергетика» (лізингоодержувач) укладена додаткова угода № 1 до договору № 00009544, відповідно якої, якщо в період з 01.12.2013 року по 28.02.2014 року об`єктом лізингу є автомобіль будь-якої моделі Ауді, доповнити п. 12.5 контракту підпунктом в) наступного змісту: «у випадку дострокового закінчення строку лізингу раніше ніж через 36 місяців з дня його підписання, лізингоодержувач в будь-якому випадку зобов`язується сплатити лізингодавцю додаткову комісію в розмірі 3,5% від вартості об`єкта лізингу».

На виконання умов договору третьою особою був переданий позивачу автомобіль, обумовлений договором № 00009544 від 14.02.2014 року.

Позивач договірні зобов`язання, починаючи з березня 2015 року, виконував неналежним чином, порушуючи термін сплати лізингових платежів, в зв'язку з чим станом на 05.10.2015 року (дата формування вимоги) у останнього залишилась непогашена заборгованість у розмірі 189890,55 грн. за наступними платежами:

- часткова несплата щомісячного лізингового платежу за липень 2015 року на суму 15456,79 грн. відповідно до рахунку №00284756 від 03.07.2015 року, належного до сплати відповідно до плану відшкодування не пізніше 15.07.2015 року;

- несплата щомісячного лізингового платежу за серпень 2015 року на суму 57423,29 грн. відповідно до рахунку №00290415 від 03.08.2015 року, належного до сплати відповідно до плану відшкодування не пізніше 15.08.2015 року;

- несплата щомісячного лізингового платежу за вересень 2015 року на суму 59486,47 грн. відповідно до рахунку №00295290 від 02.09.2015 року, належного до сплати відповідно до плану відшкодування не пізніше 15.09.2015 року;

- несплата щомісячного лізингового платежу за жовтень 2015 року на суму 57524,00 грн. відповідно до рахунку №00300402 від 05.10.2015 року, належного до сплати відповідно до плану відшкодування не пізніше 15.10.2015 року.

В якості підтвердження зазначеної заборгованості відповідачем надано зведену облікову виписку з рахунку клієнта ТОВ НВП «Променергетика» від 05.10.2015 року.

Крім заборгованості за несплаченими лізинговими платежами, позивачу нараховано штрафні санкції у розмірі 2418,12 грн.

Таким чином, позивач свої договірні зобов`язання по оплаті лізингових платежів здійснював із порушенням графіку та не в повному обсязі.

В зв`язку з неодноразовим порушенням умов контракту, щодо невчасної сплати лізингових платежів, відповідач 26.11.2015 року направив позивачу цінним листом з описом вкладення вимогу про сплату заборгованості за договором в сумі 192308, 67 грн. (189 890,55 грн. лізингові платежі та 2418,12 грн. штрафні санкції), повернення об'єкту лізингу ТОВ «Порше Лізинг Україна» за адресою: м. Київ, пр. Павла Тичини, 1-в, офіс "В" протягом 10 робочих днів з моменту отримання вимоги та повідомив про відмову від договору згідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг», п.п.8.3.2, 12.6.1, 12.9 контракту.

Зазначену вимогу отримано представником позивача 30.11.2015 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштових відправлень за № 988.

Позивач на отриману вимогу не відреагував.

Отже, враховуючи умови п. 12.13 контракту, датою розірвання договору є 10.12.2015 року.

Позивачем в строк, визначений третьою особою у вимозі (10 робочих днів з дня доставки повідомлення на адресу місця знаходження/проживання позивача), тобто, з 30.11.2015 року (день отримання вимоги) до 14.12.2015 року (останній день добровільного повернення об`єкту лізингу), та згідно з умовами п.12.9 контракту, предмет лізингу в добровільному порядку повернутий не був.

В зв'язку з неповерненням об'єкту лізингу в добровільному порядку, третя особа звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 для вчинення виконавчого напису та предявлення його до виконання.

23 лютого 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 був вчинений виконавчий напис про зобов`язання позивача повернути відповідачу предмет лізингу (транспортний засіб марки - Audi, модель - SQ5, номер шасі - WAUZZZ8R7EA068217, рік виробництва - 2014, колір - червоний, державний номер - АА5812ОС, вартістю 1731641,57 грн.), який було передано на умовах фінансового лізингу за договором про фінансовий лізинг № 00009544 від 14.02.2014 року, за несплачену в період з 16.07.2015 року по 05.10.2015 року (станом на 05.10.2015 року) заборгованість з лізингових платежів в сумі 189890,55 грн. та штрафних санкцій в сумі 2418,12 грн., всього в сумі 192308,67 грн. Зазначений напис зареєстровано в реєстрі за № 190.

Об'єкт лізингу було вилучено у позивача в примусовому порядку, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 05.04.2016 року головного державного виконавця Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3 при виконанні виконавчого напису № 190 від 23.02.2016 року.

Всі вищевказані обставини встановлені рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2016 року по справі № 904/7238/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Променергетика» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с.145-149).

Зазначене рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2016 року по справі № 904/7238/16 було залишене без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23 січня 2017 року (а.с.150-161).

В свою чергу, постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23 січня 2017 року по справі № 904/7238/16 була залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 11 квітня 2017 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції виходив з того, що позовні вимоги позивачем заявлено до не належного відповідача, оскільки відповідачем за позовом може бути виключно стягувач, а не нотаріус.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції, колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава.

У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої предявлено позов, суд відмовляє в позові до неналежного відповідача з цієї підстави і не повинен робити інших висновків, щодо обставин справи, не повязаних із встановленням належності відповідача.

Так, позивач звернувся до суду з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 03.02.2016 року, зареєстрований в реєстрі за № 190, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про нотаріат» нотаріус це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Згідно із п.1 ч.1 ст.34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, зокрема, посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності тощо).

Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта.

Можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу.

Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій. Право на звернення до суду з позовом про незаконність нотаріальної дії чи відмови в її вчиненні мають заінтересовані особи (фізичні та юридичні), стосовно яких були вчинені нотаріальні дії, або які одержали відмову в їх вчиненні, тобто безпосередньо брали участь у нотаріальному процесі. Особи, які не брали участі у вчиненні нотаріальних дій, але вважають, що їх права і охоронювані законом інтереси порушені нотаріальною дією, вправі звернутися до суду з відповідним самостійним позовом про недійсність посвідченого акта, але не до нотаріуса, а до інших субєктів спірних матеріальних правовідносин, з приводу яких виник спір.

З наведеного вбачається, що нотаріус може бути відповідачем у справах цієї категорії лише в разі оскарження відмови від вчинення нотаріальної дії або процедури її вчинення.

Позивач же, звертаючись з позовом до суду, вважає незаконним та таким, що вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, виконавчий напис від 03.02.2016 року, зареєстрований в реєстрі за № 190, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, у звязку з чим, просив визнати його таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів наголошує на тому, що згідно з п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9 особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Променергетика» відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2017 року - залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: