Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_4 на постанову головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Іванківського міжрайонного управління юстиції про повернення виконавчого листа щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» витрат на оплату судового збору, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду зі скаргою на постанову головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Іванківського міжрайонного управління юстиції (далі - ВДВС Іванківського МУЮ) від 25 березня 2015 року про повернення стягувачу виконавчого листа щодо стягнення з неї на користь публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») витрат на оплату судового збору, посилаючись на те, що виконавчий документ був пред'явлений до виконання не за місцем проживання боржника та після закінчення строку, передбаченого ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку із чим, на її думку, державний виконавець повинен був винести постанову про відмову стягувачу у прийнятті на виконання виконавчого документа.

Беручи до уваги зазначене, просила визнати неправомірними дії головного державного виконавця ВДВС Іванківського МУЮ щодо повернення виконавчого документа стягувачу та скасувати постанову від

25 березня 2015 року.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2015 року у задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 15 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 визнано неподаною та повернуто на підставі ст. 297 ЦПК України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року скасовано ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 грудня 2015 року, справу передано до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 20 вересня 2016 року ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від

03 листопада 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 вересня 2016 року, справу направити до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК Українисуд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що державний виконавець ВДВС Іванківського МУЮ при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та не допустив дій чи бездіяльності, якими було порушено права ОСОБА_4

Даний висновок судів першої та апеляційної інстанцій є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, наданим сторонами доказам та вимогам закону.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 13 лютого 2014 року Бориспільський міськрайонний суд видав виконавчий лист у справі

№ 2/359/382/2013 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» витрат на оплату судового збору в розмірі 329 грн 30 коп.

Постановою головного державного виконавця ВДВС Іванківського МУЮ від 02 лютого 2015 року відкрито виконавче провадження № 46318425 з виконання зазначеного виконавчого документа.

25 березня 2015 року головний державний виконавець ВДВС Іванківського МУЮ виніс постанову про повернення виконавчого документа ПАТ АБ «Укргазбанк» на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повертає виконавчий документ стягувачу якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Звертаючи до суду із даною скаргою, ОСОБА_4 зазначала про неправомірність оскаржуваної постанови державного виконавця, оскільки виконавчий документ був пред'явлений до виконання не за місцем проживання боржника та після закінчення строку. При цьому на порушення вимог ст. 383 ЦПК України, які дають право сторонам виконавчого провадження оскаржувати дії державного виконавця до суду,

ОСОБА_4 не було зазначено, які її права, як боржника у виконавчому провадженні, порушені у зв'язку із винесенням постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Суди попередніх інстанцій правильно визначились із характером спірних правовідносин, нормою права яка підлягає застосуванню, законно та обґрунтовано дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів не спростовують.

При цьому доводи ОСОБА_4, що суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для скасування постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві, оскільки нею оскаржується в іншому провадженні також постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та остаточне рішення у вказаному спорі не прийнято, а також, що апеляційним судом не було встановлено підстав для стягнення з неї на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» витрат з оплати судового збору є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи, що вимогами даної скарги було визнання неправомірними дій державного виконавця ВДВС Іванківського МУЮ щодо винесення постанови від 25 березня 2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, доказів скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_4 не надано, клопотань про зупинення провадження до розгляду її скарги на постанову про відкриття виконавчого провадження не заявлено, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови. При цьому встановлення обставин та підстав для стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» витрат з оплати судового збору за виконавчим листом, виданим на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, не входить до предмету розгляду судом скарги на дії державного виконавця.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції, правильно зазначив про відсутність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, постановленої з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 337 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції при розгляді скарги були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

Т.О. Писана