У Х В А Л А

26 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І.,
Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 липня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Закритого акціонерного товариства «АТП-2361» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, оплату допомоги по тимчасовій непрацездатності, середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ЗАТ «АТП 2361» на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки за період з 01 січня 2008 року до 06 жовтня 2011 року в розмірі 33 047 грн 34 коп.; допомогу по тимчасовій непрацездатності за період з 23 лютого 2011 року до 10 червня 2011 року в розмірі 7 004 грн 18 коп.; невиплачену заробітну плату за 2010 рік та за період з 01 січня 2011 року по 22 лютого 2011 року в розмірі 128 146 грн 91 коп.; середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку за період з 06 жовтня 2011 року по 24 грудня 2015 року в загальному розмірі 647 338 грн 47 коп.

Останнім рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 29 березня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «АТП-2361», що є правонаступником ЗАТ «АТП 2361», на користь ОСОБА_4 2 290 грн 80 коп. заборгованості по заробітній платі без утримання податку та 59 527 грн 38 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку з утриманням податку при виплаті коштів. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 липня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення апеляційного суду залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування судових рішень апеляційної, касаційної інстанцій та залишення в силі рішення першої інстанції з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 жовтня 2013 року, 30 липня 2014 року, 27 травня, 9 грудня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положенням пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову апеляційний суд, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив з того, що вимоги про стягнення грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки за період з 2008 року по 6 жовтня 2011 року та в частині стягнення коштів за лікарняними листами є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. При цьому судом встановлено, що позивачу надавались щорічні відпустки у зазначений період часу та виплачувались відповідні кошти, які ним отримано.

Щодо відмови у виплаті коштів за період тимчасової непрацездатності, то суд виходив з того, що підприємство не проводило фінансово-господарської діяльності з 2 січня 2011 року, у зв'язку з чим працівникам була надана відпустка, заробітна плата їм не нараховувалась.

У справі, ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року в якій надана заявником для порівняння, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, на підставі встановлених фактичних обставин в справі задовольняючи позовні вимоги, виходив з того що, на день звільнення з позивачем не проведено повного розрахунку, а саме йому нараховано, але не виплачено заробітну плату, розмір якої відповідач не оспорював.

Отже, висновки щодо застосування статей 116, 117 КЗпП України зроблені судом, у справі про перегляд якої подано заяву, не суперечать висновкам, зробленим судом касаційної інстанції в судовому рішенні наданому заявником для порівняння.

Зі змісту наданих для порівняння ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 жовтня 2013 року, 27 травня, 9 грудня 2015 року не вбачається встановлених фактичних обставин, які мають істотне значення для таких справ, а також не вбачається неоднакового застосування судом касаційної інстанції зазначених норм матеріального права, що унеможливлює вирішення питання щодо подібності правовідносин і відповідно неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до Закритого акціонерного товариства «АТП-2361» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, оплату допомоги по тимчасовій непрацездатності, середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко
В.І. Гуменюк В.М. Сімоненко