Справа №: 398/2239/16-ц
провадження №: 2/398/284/17
"31" травня 2017 р. м.Олександрія
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області
в складі: головуючого - судді Голосеніної Т.В.,
з участю секретаря Шаповал І.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Олександрії справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу та процентів,-
В судове засідання позивачка ОСОБА_1М не зявилась, про час розгляду справи повідомлена належним чином, письмовою заявою просила суд розглянути справу без її участі, позов підтримала, проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи не заперечила.
В судове засідання відповідачка ОСОБА_2 не зявилась, про час розгляду справи повідомлена належним чином.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
22 березня 2016 року на адресу відповідачки направлена письмова вимога про повернення суми боргу за вказаною розпискою протягом 30 днів, проте позичальник свої зобов'язання не виконав, борг не повернув, а тому дату прострочення слід рахувати з 24 травня 2016 року.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Предметом договору позики, укладеному між сторонами, є національна валюта та іноземна.
Відповідно до частини другої статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
В абзаці четвертому пункту 1 статті 1 декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" визначено, що іноземна валюта це іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України.
Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог.
Позивачка зазначає, що станом на 24 травня 2016 року вартість 100 доларів США становила 2512,3692 грн., а тому саме така сума боргу підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки.
Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Розрахунок трьох процентів річних від простроченої суми боргу такий:
2512,37рн. (основний борг 100 доларів США відповідно до курсу НБУ на 24 травня 2016 року) х 3% : 366 х 200 (кількість днів за період з 24.05.2016 року по 09.12.2016 року) = 41,19 грн.
Всього: 198,36 грн. + 41,19 грн. = 239,55 грн.
Розрахунок знецінення коштів:
2512,37 грн. х 101,8% (індекс інфляції за вересень 2016 року) х 102,8% (індекс інфляції за жовтень 2016 року) = 2629,21 грн.
2629.21 грн.-2512.37 грн. = 116.84 грн.
Всього: 217,80 грн. + 116,84 грн. = 334,64 грн..
Крім того, згідно частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.09.2015 року у справі № 6-369цс15.
Розрахунок процентів за позикою відповідно до облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами становить:
2512,37 грн. (основний борг 100 доларів США відповідно до курсу НБУ на 24 травня 2016 року) х (22,00 (облікова ставка НБУ) х 2 )% : 366 х 200 (кількість днів за період з 24.05.2016 року по 09.12.2016 року) = 604. 07 грн.
Всього: 2909,29 грн. + 604, 07 грн. = 3513,36 грн.
Оскільки суд задовольняє вимоги позивачки повністю, то відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп.
Керуючись статтями 10,11,60,61,88, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України,-
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551 гривню 20 копійок судового збору.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя