Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/1009/17
Провадження № 2/321/454/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2017 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Олійника М.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Засько О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної державної адміністрації Запорізької області, ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Запорізькій області, про захист порушеного права на виділення частки (паю) в натурі,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом обгрунтовуючи його тим, що він є власником сертифікату на земельну частку (пай) серії РН № 214939 виданого ОСОБА_2 РДА 10 січня 2007 року. При зверненні до ОСОБА_2 районної державної адміністрації Запорізької області з заявою щодо надання йому дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території колишнього КСП імені Чапаєва Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, він отримав відповідь про те, що ОСОБА_2 РДА не має повноважень по передачі земельних ділянок державної власності у власність або користування. З аналогічною заявою він звернувся до ОСОБА_3 Управління Держгеокадастру у Запорізькій області, яке надало йому відповідь про те, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв)» - підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної міської ради чи районної адміністрації Аналогічну відповідь він отримав на своє звернення до Урядової гарячої лінії. Вважає, що його право на отримання земельної частки (паю) в натурі згідно сертифікату серії РН № 214939, виданого ОСОБА_2 районною державною адміністрацією 10 січня 2007 року порушено, внаслідок чого просить суд визнати за ним право власності на отримання земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та зобовязати відповідачів ОСОБА_2 районну державну адміністрацію та Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області виділити із земель запасу сільськогосподарського призначення, розташованих на території Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області в натурі на місцевості земельну ділянку відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 214939 виданого ОСОБА_2 районною державною адміністрацією 10 січня 2007 року.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 і його представник ОСОБА_4 не зявилися, але надали суду заяви з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності, просять задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_2 районної державної адміністрації Запорізької області ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності. Крім того, від відповідача надійшли письмові заперечення, яких вказано, що ОСОБА_2 райдержадміністрація не наділена повноваженнями щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із земель запасу або резервного фонду у власність або користування, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Представник відповідача ОСОБА_3 Управління Держгеокадастру у Запорізькій області в судове засідання повторно не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце судового розгляду був повідомлений своєчасно і належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням не явки учасників процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Так, з наданих доказів, судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником сертифікату на земельну частку (пай) серії PH № 214939, виданого ОСОБА_2 РДА 10 січня 2007 року, у відповідності до якого ОСОБА_1 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Чапаєва, розміром 6,35 га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.6)

Згідно повідомлення ОСОБА_2 державної адміністрації від 25 липня 2016 року за № 505/03-19 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації» ОСОБА_2 районна держана адміністрація Запорізької області повідомила, що на теперішній час вона не має повноважень по передачі земельних ділянок державної власності у власність або користування (а.с.7).

Відповідно заяв ОСОБА_1 від 4 жовтня 2016 року та 12 грудня 2016 року, останній звернувся до ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Запорізькій області з проханням надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, орієнтованою площею 6,35 умовних кадастрових гектар на території Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області ( за межами населеного пункту) (а.с. 8).

У відповідності до повідомлень ОСОБА_3 Управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 03 березня 2017 року та від 11 квітня 2017 року, відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власником земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації (а.с. 9-10).

Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Частиною 4 ст. 122 Земельного кодексу України передбачено, що Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» повноваження щодо виділення земельних ділянок, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільським господарським кооперативам належать сільським, селищним, міським радам та районним державним адміністраціям. Головне Управління Держгеокадастру у Запорізькій області не є розпорядником земель колективної власності, а є розпорядником земель визначених ч.4 ст.122 Земельного кодексу України.

Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та йому підпорядковане. Головне управління діє на підставі положення, що затверджується Головою Держгеокадастру України. Згідно з положенням про Головне управління завданнями ОСОБА_3 управління є реалізація повноважень Держгеокадастру України на території Запорізької області.

Згідно з п.13 Положення про Головне управління, Головне управління розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України на території Запорізької області .

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області законодавчо не наділене повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, оскільки це суперечить вимогам ч.4 ст. 122 ЗК України.

За вказаних обставин, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 Управління Держеокадастру у Запорізькій області необхідно відмовити з тих підстав, що Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області законодавчо не наділене повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками колишніх колективних сільськогосподарських підприємств.

Натомість, відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) підтверджується відповідним сертифікатом, який діє до отримання громадянином державного акту на земельну ділянку.

В пункті 3 Указу Президента України від 3 грудня 1999 року № 1529 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» також зазначається про те, що сертифікат на земельну частку (пай) є правовстановлюючим документом, що засвідчує право володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеною у ньому часткою.

Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" визначено організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Отже, даний Закон є спеціальним щодо проведення процедури виділення земель за сертифікатами на землю.

Відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України №122 від 04.02.2004 року «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)» у разі виявлення після розробки проекту землеустрою факту невключения одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про: коригування проекту землевпорядною організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю).

Відповідно до абзацу 2 пункту 17 розділу X "Перехідні положення" Земельного Кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

В абзаці 10 пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Так, статтею 5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05 червня 2003 року № 899-IV передбачено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

В абзаці 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 р. № 7 зазначено, що вимоги щодо земельних часток (паїв) можуть задовольнятись за рахунок земель резервного фонду на підставі положень п. 7 Указу Президента України від 08.08.1995 р. № 720 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям".

Згідно ч. 1 ст. 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до пункту "б" частини 3 ст. 116 Земельного Кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій.

Частиною 11 ст. 118 Земельного Кодексу України передбачено, що у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Пунктом 147 рішення Європейського суду з прав людини "Броньовський проти Польщі" від 22 квітня 2004 року визначено, що згідно з принципом законності, чинні положення національного законодавства потрібно формулювати так, щоб вони були достатньо доступними, чіткими і передбачуваними у практичному застосуванні.

Згідно з пункту 184 вказаного Рішення принцип верховенства права, на якому будується Конвенція, та принцип законності, про який ідеться в статті 1 Першого протоколу, вимагає від держав не лише поважати і застосовувати, у передбачуваний і узгоджуваний спосіб, запроваджені ними закони, а ще й - що безпосередньо випливає з цього обов'язку - забезпечувати правові та практичні умови для втілення їх в життя.

Оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) вважається правовстановлюючим документом при реалізації права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства, то таке право повинно бути реалізовано відповідним державним органом, оскільки наявність належним чином оформленого та зареєстрованого сертифікату на земельну частку (пай) засвідчує право позивача на виділення земельної ділянки в натурі та отримання відповідного документу про права власності на землю.

Тобто, вищенаведені обставини та норми діючого нормативно правового акту дають підстави стверджувати, що рішення щодо виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності належать до повноважень сільських, селищних, міських рад та районних державних адміністрацій.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги, що позивач ОСОБА_1 є власником сертифікату на земельну частку (пай) серії РН № 214939 виданого ОСОБА_2 районною державною адміністрацією 10 січня 2007 року, ураховуючи наявність земельної ділянки на місцевості на території колишнього КСП ім. Чапаєва Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, суд приходить до висновку про наявність підстав зобовязати ОСОБА_2 районну державну адміністрацію виділити ОСОБА_1 із земель запасу сільськогосподарського призначення, розташованих на території Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області в натурі на місцевості земельну ділянку відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН №214939, виданого ОСОБА_2 районною державною адміністрацією 10 січня 2007 року.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 131, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної державної адміністрації Запорізької області, ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Запорізькій області, про захист порушеного права на виділення частки (паю) в натурі задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_2 районну державну адміністрацію Запорізької області виділити ОСОБА_1 із земель запасу сільськогосподарського призначення, розташованих на території Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області в натурі на місцевості земельну ділянку відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 214939, виданого 10 січня 2007 року ОСОБА_2 районною державною адміністрацією Запорізької області.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_6