АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 2-809/09
Проваджння № 22-ц/792/1780/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Спірідонової Т.В.,

суддів Купельського А.В., Янчук Т.О

секретар Лапко Ю.В.,

з участю: апелянта ОСОБА_1 та її представника

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Хмельницької міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1 про визнання права власності на самочинне будівництво,

встановила:

В жовтні 2008 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом та просила визнати за нею право власності на нерухоме майно: двоповерхову прибудову «А-1-2» до житлового будинку загальною площею 104,6кв.м., житловою 63,8кв.м., розташованого по вул. Заводській, 1 в м.Хмельницькому, яка складається з приміщень: першого поверху: коридор 1-1 площею 8,6кв.м., кухня 1-2 площею 18,1 кв.м., ванна 1-3 площею 5,2 кв.м., туалет 1-4 площею 1,2 кв.м., переобладнана житлова кімната 1-5 площею 14,7 кв.м.; другого поверху: коридор 1-7 площею 7,7 кв.м., житлова кімната 1-8 площею 12,2 кв.м., житлова кімната 1-9 площею 20,8 кв.м.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що вона є власником 16% домоволодіння, розташованого по вул. Заводській, 1, в м. Хмельницькому, яке складається з глинобитного житлового будинку А-1, площею 134,5 кв. м., цегляного хліву Б, цегляного погребу В, цегляного гаражу Д, деревяного хліву Г, металевого гаражу Е, З, деревяного хліву Ж, деревяної огорожі. Співвласниками даного домоволодіння є відповідачі ОСОБА_5 власник 32% домоволодіння, ОСОБА_6- власник 24% домоволодіння, ОСОБА_1 власник 20% домоволодіння. Земельна ділянка по вул.Заводській,1 у м.Хмельницькому знаходиться у спільному користуванні співвласників домоволодіння. Для використання _____________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції ОСОБА_7

Доповідач Спірідонова Т.В. Категорія 6

своєї частини житлового будинку і для поліпшення житлових умов сімї позивач добудувала другий поверх у зазначеному будинку під літерою «А-1-2», загальною площею 104,6 кв.м., житловою площею 63,8 кв.м. Згідно з технічним висновком №757-с/08 судового експерта ОСОБА_8 двоповерхова житлова прибудова «А-1-2» загальною площею 104,6кв.м. відповідає будівельно-технічним, санітарним і пожежним нормам та правилам. Оформити право власності на добудову до житлового будинку не має можливості через відсутність необхідних дозволів.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2009 року позов задоволено та визнано за ОСОБА_4 право власності на двоповерхову прибудову «А-1-2» до житлового будинку по вул.Заводській, 1 у м.Хмельницькому, що складається з приміщень: першого поверху: 1-1 площею 8,6кв.м. коридор, 1-2 площею 18,1 кв.м. кухня, 1-3 площею 5,2 кв.м. ванна, 1-4 площею 1,2 кв.м. туалет, 1-5 площею 14,7 кв.м. переобладнана житлова кімната; другого поверху : 1-7 площею 7,7 кв.м. коридор, 1-8 площею 12,2 кв.м. житлова кімната, 1-9 площею 20,8 кв.м. житлова кімната; загальною площею 104,6 кв.м., житловою 63,8 кв.м.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказала, що вона не була належним чином повідомлена про час і місце слухання справи. Судом першої інстанції не враховано, що позивачу не надано земельну ділянку під спірним самочинним будівництвом та земельна ділянка на даний час перебуває у комунальній власності.

Апелянт ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_9 апеляційну скаргу підтримали.

Представник позивача ОСОБА_4- ОСОБА_2 та представник виконавчого комітету Хмельницької міської ради ОСОБА_3, заперечуючи проти апеляційної скарги, зазначили, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Позивач ОСОБА_4, відповідачі ОСОБА_10 та ОСОБА_6 повідомлені належним чином про час і місце слухання справи, у судове засідання не зявилися.

Заслухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п. п. 1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що здійснене позивачем самочинне будівництво відповідає будівельно-технічним нормам, санітарним нормам і правилам та не порушує права інших осіб.

Разом із тим, зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Встановлено, що ОСОБА_4 є власником 16% житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по вул Заводській, 1, в м. Хмельницькому, яке складається з глинобитного житлового будинку А-1, площею 134,5 кв. м., цегляного хліву Б, цегляного погребу В, цегляного гаражу Д, деревяного хліву Г, металевого гаражу Е, З, деревяного хліву Ж, деревяної огорожі. Іншими співвласниками є відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1

Позивач добудувала двоповерхову житлову прибудову до будинку під літерою «А-1-2», загальною площею 104,6 кв.м., житловою площею 63,8 кв.м., яка складається з приміщень: першого поверху: коридор 1-1 площею 8,6кв.м., кухня 1-2 площею 18,1 кв.м., ванна 1-3 площею 5,2 кв.м., туалет 1-4 площею 1,2 кв.м., переобладнана житлова кімната 1-5 площею 14,7 кв.м.; другого поверху: коридор 1-7 площею 7,7 кв.м., житлова кімната 1-8 площею 12,2 кв.м., житлова кімната 1-9 площею 20,8 кв.м.

Згідно з технічним висновком №757-с/08 двоповерхова житлова прибудова «А-1-2» з переобладнаними приміщеннями, загальною площею 104,6кв.м., відповідає будівельно-технічним, санітарним і пожежним нормам та правилам.

Відповідно до частин другої та третьої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

За змістом статті 26 Закону України «Про планування і забудову територій» (який діяв на час виникнення спірних відносин) право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та відповідно до містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, встановлених згідно з вимогами цього документації.

Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобовязана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво обєкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку статті 331 ЦК України.

Позивач здійснила будівництво обєктів нерухомості, розташованих на земельній ділянці, яка не була їй надана в установленому порядку без належного дозволу та затвердженого проекту.

Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких обєкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) обєкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) обєкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що обєкт нерухомості є самочинним.

Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

З контексту частин третьої та четвертої статті 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить.

Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником.

Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований обєкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому обєкті нерухомості.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом України у постановах від 28 січня 2015 року (справа № 6-225цс14) та від 02.12.2015 року (справа №6-1328цс15).

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції неправильно застосував норми частини третьої статті 376 ЦК України та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачем права власності на обєкти самочинного будівництва, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2009 року скасувати та ухвалити нове.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 до виконавчого комітету Хмельницької міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1 про визнання права власності на самочинне будівництво.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: /підпис/ ОСОБА_11

Судді: /підпис/ ОСОБА_12

/підпис/ ОСОБА_13

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.В.Спірідонова