Справа № 0910/950/2012
Провадження № 22-ц/779/1161/2017
Головуючий у 1 інстанції Гордій В.І. В. І.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.

секретаря Капущак С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Старокутської сільської ради про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, відшкодування матеріальної та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Косівського районного суду від 20 квітня 2015 року -

в с т а н о в и л а :

У липні 2007 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на земельній ділянці площею 0,005 га, що була частиною присадибної ділянки ОСОБА_4, здійснювала підприємницьку діяльність (було встановлено вагон-магазин для торгівлі продуктами харчування). Від зазначеної частини земельної ділянки ОСОБА_4 відмовився і ця ділянка була надана її чоловікові - ОСОБА_5 В подальшому вирішила замінити магазин-вагон на дерев'яний збірно-розбірний магазин, однак виявилося, що надана їй для відкриття торгової точки земельна ділянка є власністю відповідача ОСОБА_3

Рішенням Косівського районного суду від 20 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішення, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає його винесеним з грубим порушенням норм процесуального і неправильним застосуванням норм матеріального права. Апелянт зазначає, що рішенням Косівського районного суду від 20 листопада 2011 року її визнано недієздатною. Рішення Косівського районного суду від 27 січня 2016 апелянту поновлено цивільну дієздатність. ОСОБА_2 зазначила, що на час винесення оскаржуваного рішення її інтереси представляв

ОСОБА_6, який не був присутній в судовому засіданні, а також у судовому засіданні відмовилась брати участь опікунська рада, таким чином її інтереси як позивача у справі ніхто не представляв і не захищав. Апелянт зазначила, що 19.06.1992 року Старокутською сільською радою їй було виділено земельну ділянку під встановлення вагону-магазину по вул. Шевченка, що позивачка і зробила. На думку апелянта, її сусід ОСОБА_4 вдався до шахрайських дій та від імені ОСОБА_7, яка проживала у домогосподарстві по АДРЕСА_1 написав заяву та підробив підпис на виділення та передачу у приватну власність земельної ділянки біля даного господарства. Апелянтка стверджує, що про недієздатність ОСОБА_7 було відомо, однак рішенням сесії Старокутської сільської ради останній передано безкоштовно земельну ділянку розміром 0,28 га по АДРЕСА_1 куди увійшла і земельна ділянка, на якій було розташовано магазин позивачки. Всі подальші дії з відчуження вказаної земельної ділянки ОСОБА_2 вважає незаконними, так як підписані недієздатною особою. Також апелянт вказує, що протягом судового розгляду справи, до заяви про уточнення позовних вимог нею було долучено засвідчену копію рішення Старокутської сільської ради від 19.06.1992 року про виділення їй земельної ділянки для встановлення магазину-вагону. Вказане рішення було основним доказом у справі, однак з невідомих причин, воно відсутнє як в матеріалах справи, так і в архівному відділі Косівської РДА. Позивачка звертає увагу, що рішенням Косівського районного суду від 17.01.2017 року визнано незаконними дії секретаря Старокутської сільської ради щодо посвідчення довіреності від 22.05.1996 № 84 від імені недієздатної ОСОБА_7 про уповноваження нею ОСОБА_8 укласти від її імені договір дарування будинковолодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_1

Просить рішення Косівського районного суду від 20 квітня 2015 року скасувати, постановити рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, хоча належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, а заявлене нею клопотання про відкладення розгляду справи суд відхиляє оскільки дана справа розглядається судами різних інстанцій з 2007 року, та вже була предметом розгляду апеляційної інстанції, а затягування розгляду справи є порушенням розумних строків розгляду цивільних справ.

Інші сторони теж в судове засідання не прибули хоча належним чином повідомлені про час і місце розгляду апеляційної скарги. Інших доказів, ніж ті, що знаходяться у матеріалах справи, сторонами не надано.

Тому апеляційну скаргу слід розглянути у їхній відсутності.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства оскаржуване рішення відповідає.

Судом першої інстанції та колегією суддів встановлено, що звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2, вказувала на те, що рішенням Старокутської сільської ради 10 сесії 21 демократичного скликання від 19.06.1992 року її чоловіку ОСОБА_5 була надана земельна ділянка розміром 0,005 га для встановлення магазину-вагону по АДРЕСА_1 біля будинку ОСОБА_4 Позивачка вважає, що шахрайськими діями ОСОБА_4 її земельна ділянка була приватизована ним та пізніше подарована ОСОБА_3 Вказаними діями, вважає позивачка, їй було завдано матеріальну і моральну шкоду.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно Рішення Конституційного Суду від 16.04.2004 акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 20.04.2016 у справі № 6-2824цс15 державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть

визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Справа розглядалася в суді неодноразово.

Згідно архівного витягу рішення Старокутської сільської ради від 23.12.1992 року № 54 «Про виділення земельної ділянки власного магазину ОСОБА_5» (т.2 а.с. 111-112) останньому виділено земельну ділянку розміром 0,04 га для будівництва магазину по АДРЕСА_2 (т.2 а.с. 111-112).

Рішення Старокутської сільської ради від 23 березня 1994 року ОСОБА_2 було дозволено відкрити торгову точку біля її житлового будинку по АДРЕСА_3 (т. 2 а.с. 55).

Разом з тим, в матеріалах справи відсутнє рішення, на яке посилається апелянтка, про надання її чоловіку ОСОБА_5 спірної земельної ділянки по АДРЕСА_1 в с. Старі Кути Косівського району.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині скасування спірного державного акту, а відтак і в частині вимог щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Що стосується доводів апеляційної скарги, про порушення, що мали місце при приватизації земельної ділянки по вулю Шевченка 64, то вони не входять в предмет судового розгляду даного спору.

Відповідно до вимог ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачкою всупереч наведеним нормам не доведено належними та допустимими доказами порушення законодавства при виготовленні державного акту про право власності на спірну земельну ділянку.

Колегія суддів приходить до висновку, що не може бути скасоване по суті правильне та законне рішення лише з формальних міркувань, а тому вважає, що рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, оскільки доводи апелянтів не спростовують правильності ухваленого рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Косівського районного суду від 20 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Я.Д. Горблянський

Судді: В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк