Справа № 161/1017/17
Провадження № 2/161/1318/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі :

головуючого судді Кирилюк В.Ф.

при секретарі Турук І.Р.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування 55/100 частин житлового будинку та ? частини земельної ділянки по вул. Говорова, 2 в м.Луцьку, укладених між ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

Позовні вимоги позивачка обгрунтувала тим, що оспорювані договори дарування частини житлового будинку і земельної ділянки від 02.12.2011 року укладено з порушенням її прав як співвласника частини будинку та земельної ділянки, згоди на укладення таких договорів вона не надавала, що є порушенням вимог ст.ст. 317, 358 ЦК України.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві та додатково пояснили, що про укладення оспорюваних договорів ОСОБА_1 стало відомо у 2016 році, після конфлікту з відповідачем та її чоловіком і створенням їй перешкод для проживання в цьому будинку. Просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_3 проти позову заперечили. Суду пояснили, що ОСОБА_1 після розірвання у 1992 році шлюбу із ОСОБА_5 зверталась до Луцького міського суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, зокрема будинку з надвірними спорудами розташованого по вул. Говорова,2 в м.Луцьку, але позовна заява судом залишена без розгляду і з цього часу почався перебіг строку позовної давності. Про укладення між колишнім чоловіком та дочкою договорів дарування частини будинку та частини земельної ділянки ОСОБА_1 було відомо. Просять застосувати до вирішення спору строк позовної давності та відмовити в позові.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

З пояснень сторін, матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 24.02.1973 року зареєстрували шлюб, який розірвано 26.11.1991 року. Після розірвання шлюбу позивачу повернуто прізвище ОСОБА_1(а.с.9, 10).

Рішенням виконавчого комітету Луцької міської Ради народних депутатів №212 від 12 липня 1974 року за ОСОБА_5 закріплена земельна ділянка в м.Луцьку по вул. Говорова,2 для будівництва житлового будинку, 20.05.1975 року нотаріально посвідчено договір про надання ОСОБА_5 у безстрокове користування цієї земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності(а.с.11,12,14).

У квітні 1975 року ОСОБА_5 погоджено проект забудови індивідуальної садиби за адресою м.Луцьк, вул. Говорова,2 а 07.08.1979 року будинок введено в експлуатацію(а.с.13,18).

02.12.2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договори дарування, за якими ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_4 прийняла в дарунок 55/100 частин житлового будинку в м.Луцьку по вул. Говорова,2 та 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0636 га., кадастровий номер :34:099:0001, яка розташована за адресою: Волинська область, м.Луцьк, вул. Говорова,2, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та господарських споруд які посвідчені приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_6, та зареєстровані в реєстрі відповідно за номерами за №№3935,3936(а.с.51-77).

26.04.2014 року ОСОБА_5 помер.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно приписів ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Як передбачено ст.ст. 317, 358 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до приписів ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

З врахуванням тих обставин, що будинок по вул. Говорова, 2 в м. Луцьку збудовано в період з 1974 року по 1979 рік, в цей час позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали в зареєстрованому шлюбі, суд приходить до висновку, що цей будинок з господарсько-побутовими спорудами був спільною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечили, що будинок з господарсько-побутовими спорудами по вул. Говорова,2 в м.Луцьку збудовано в період проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в зареєстрованому шлюбі і після завершення будівництва належав їм на праві спільної сумісної власності.

Оскільки земельна ділянка на підставі рішенням виконавчого комітету Луцької міської Ради народних депутатів №212 від 12 липня 1974 та договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 20.05.1975 року по вул. Говорова, 2 в м.Луцьку виділена та передана ОСОБА_5, на якій ОСОБА_5Ю та ОСОБА_1 збудовано будинок, то і дана земельна ділянка після її приватизації на підставі ст. 120 ЗК України належала ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності.

Судом встановлено також, що у 1998 році 13/100 частин будинку було подаровано ОСОБА_7 і після добудови останньою другого поверху в цьому будинку та перерахунку часток співвласників на імя ОСОБА_5 було зареєстровано 55/100 частин будинку, на імя ОСОБА_7 45/100 частини цього будинку(а.с.15-17).

За таких обставин суд вважає обгрунтованими доводи позивача про те, що станом на 02.12.2011 року їй та ОСОБА_5Ю на праві спільної сумісної власності належали 55/100 частин житлового будинку по вул. Говорова, 2 в м.Луцьку.

Згідно матеріалів нотаріальної справи про укладення договорів дарування 55/100 частин будинку та ? частини земельної ділянки вбачається, що в них відсутня згода ОСОБА_1 на укладення таких договорів, а ОСОБА_5 подав нотаріусу заяви в яких вказав, що на час набуття права власності на 55/100 частин будинку з надвірними будівлями та спорудами і земельну ділянку він в шлюбі не перебував та ні з ким не проживав в незареєстрованому шлюбі. Такі заяви підтверджують пояснення позивача про те, що їй не було відомо про укладення договорів дарування та згоди на їх укладення вона не надавала. Відповідно оспорювані договори дарування укладено в порушення вимог ст.ст. 317, 358 ЦК України щодо захисту права власності ОСОБА_1 на 55/100 частин будинку та ? частину земельної ділянки, що відповідно до приписів ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання цих договорів недійсними.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача ОСОБА_4 про пропуск позивачем строку позовної давності виходячи з наступного.

Згідно вимог ст.ст.257, 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки і перебіг її починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивач ОСОБА_1 вказує, що не надавала згоди на укладення договорів дарування та не була повідомлена про їх укладення, в спірному будинку продовжувала проживати до конфлікту з ОСОБА_8 та її чоловіком у серпні 2016 році, коли була змушена залишити будинок і тоді ж довідалась про укладення оспорюваних договорів.

Пояснення позивача ствердила свідок ОСОБА_9, яка повідомила про те, що в серпні 2016 року чула конфлікт між чоловіком відповідача та ОСОБА_1 і остання їй повідомила, що не знала до того час у про те, що будинок подарований відповідачу у справі і не знає де їй тепер проживати.

ОСОБА_4 визнала факт проживання ОСОБА_1 в будинку до серпня 2016 року, а також ці обставини підтвердила свідок ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_7 суду повідомила також, що про оспорювані договори дарування нерухомого майна ні ОСОБА_5, ні вона з ОСОБА_4 ОСОБА_1 не повідомляли і останній про укладення таких договорів до 2016 року відомо не було.

З квитанції ПАТ «Укртелком» про оплату телекомунікаційних послуг за жовтень 2016 року вбачається, що платником таких послуг по вул. Говорова, 2 в м.Луцьку рахувався ОСОБА_5, що також стверджує пояснення позивача про те, що вона не знала про укладення договорів дарування.

Враховуючи відсутність в матеріалах нотаріальної справи даних про надання ОСОБА_1 згоди на укладення договорів дарування спільного майна, заяви ОСОБА_5 про належність майна на праві власності лише йому, проживання позивача у спірному будинку до серпня 2016 року, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не було відомо про укладення таких договорів від 02.12.2011 року і вона не могла знати про їх укладення та порушення її права власності.

Суд не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_10 про намір ОСОБА_5 подарувати частину будинку, яка не змогла вказати час висловлювання таких намірів і вони стосуються лише намірів, а не уже вчинених дій.

Свідок ОСОБА_11 не повідомила суду жодних відомостей про розпорядження ОСОБА_5 будинком та земельною ділянкою.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що початок перебігу строку позовної давності для предявлення до суду позову про визнання недійсними оспорюваних договорів дарування для ОСОБА_1 починається із серпня 2016 року.

Суд також не приймає до уваги доводи представника відповідача про перебіг строку позовної давності із 1994 року, оскільки залишенням судом позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя без розгляду не є порушенням її права власності, крім того оспорювані договори укладено 02.12.2011 року і тільки з дня коли ОСОБА_1 довідалась про порушення її права власності чи могла довідатись про таке порушення починається перебіг строку позовної давності. Як заначено вище перебіг такого строку розпочався із серпня 2016 року, а тому такий строк позивачем не пропущено.

На основі встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

На підставі ст.ст. 203, 215, 317, 358, 717 ЦК України, ст.22 КпШС України, ст.120 ЗК України, постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9, керуючись ст. ст. 6, 10, 11, 57- 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування від 02.12.2011 року укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, за яким ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_4 прийняла в дарунок 55/100 частин житлового будинку в місті Луцьку по вул. Говорова, 2, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за №3935.

Визнати недійсним договір дарування від 02.12.2011 року укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, за яким ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_4 прийняла в дарунок 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,636 га, кадастровий номер :34:099:0001, яка розташована за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Говорова, 2, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за №3936.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 1280 грн. (одна тисяча двісті вісімдесят грн..) судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя Луцького міськрайонного суду В.Ф.Кирилюк