Справа № 481/135/17
Провадж.№ 2/481/161/2017
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

11.07.2017 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Уманської О.В., за участю секретаря Кузьміної Н.П., представника відповідача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новий Буг Миколаївської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приват Банк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

Встановив:

В лютому 2017 року представник ПАТ КБ Приват Банк ОСОБА_3 звернувся до суду з цивільним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.08.2011 року, мотивуючи тим, що 29.08.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено Кредитний договір № б/н (далі договір), за яким відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ПАТ КБ «Приват Банк» свої зобовязання за договором виконало в повному обсязі: надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 позичальник зобовязався погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобовязання за Договором, на вимогу Банку відповідач зобовязався достроково виконати зобовязання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплатити винагороду банку. Відповідно до Умов надання банківських послуг - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У звязку із порушеннями зобовязання за кредитним договором відповідач станом на 31.12.2016 року має заборгованість в сумі 21870 грн. 76 коп., яка складається з: 1536,47 грн. заборгованості за кредитом; 15716,63 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 3100 грн. - заборгованості за пенею та комісією; 500 грн. 00 коп. - штрафу (фіксована частина); 1017,65 грн. - штрафу (процентна складова). За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 21870,76 грн. за кредитним договором № б/н від 29.08.2011 р. та судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не зявився, однак напередодні направив заяву в якій просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Додатково надав письмові пояснення щодо порядку зміни розміру процентної ставки та порядку нарахування процентів на заборгованість, нарахування пені, комісії та штрафів.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася,її інтереси представляв ОСОБА_1

Представник відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі виходячи з наступного.

По-перше, в розрахунку заборгованості по картковому рахунку нараховані за кожен місяць на залишок заборгованості відсотки, пеня та штрафи додаються до залишку заборгованості і відсотки за наступний період нараховуються на збільшену заборгованість, тобто банком нараховуються відсотки на відсотки, відсотки на пеню та штрафи, що суперечить ч.2 ст.550, ч.1ст.1048 ЦК України.

По-друге, в порушення ЗУ №661-УІ від 12.12.2008 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» банком постійно підвищувалася процентна ставка з 1,7% на момент укладення договору до 3,6% - на момент подачі позову.

Крім того зазначила, що банком безпідставно нараховано комісію за 38 місяців у розмірі 570 грн., адже згідно письмових пояснень позивача - комісія за даним типом карт не передбачена.

В звязку з вищезазначеним просила в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Окремо також зазначила, що оскільки заборгованість виникла 07.10.2013 року то 07.10.2016 року 3-х річний строк позовної давності сплинув та вказана заборгованість не може бути стягнута в звязку з пропущенням вказаного строку.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

29.08.2011 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приват Банк» укладено договір про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки за тарифами «Кредитка «Універсальна» з кредитним лімітом у розмірі 2000 грн. Заява, Памятка клієнта, Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи являються договором про надання банківських послуг між відповідачем та банком. Згідно умов договору базова процентна ставка по кредитному ліміту на момент підписання договору 1,7 % на місяць. Розмір щомісячних платежів визначено на рівні 7% заборгованості в строк до 25 числа місяця, наступним за звітним.

29.08.2011 року ПАТ КБ «Приват Банк» відповідачу ОСОБА_2 було надано кредитну картку та кредитний ліміт в обумовленому розмірі.

В заяві позичальника від 29.08.2011 року ОСОБА_2 зазначила, що ознайомилася та погодилася з Умовами і правилами надання банківських послуг (далі - умови), тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, своїм підписом підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування ПАТ КБ «Приват Банк». Позичальник виразив згоду з тим, що заява разом з Умовами і Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг.

Згідно п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 умов, сторонами визначено, що клієнт дає право банку в будь - який момент змінювати кредитний ліміт, та відповідно до п.п. 2.1.1.5.5 погоджено, що клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, процентам, сплачувати комісії та при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених даним договором більш ніж на 30 днів відповідно до п.п.2.1.1.7.6, сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

У порушення зазначених норм закону та умов договору, ОСОБА_2 зобов'язання за даним договором від 29.08.2011 року належним чином не виконувала, зокрема остання частково погашала кредит і відсотки лише до 07.10.2013 року, а в подальшому взагалі перестала проводити будь-яке погашення, (платіж в сумі 150,00 грн. за 12.06.2014 року списання з іншого рахунку відповідно до умов договору) у зв'язку з чим станом на 31 грудня 2016 року, за наданим Банком розрахунком (а.с. 5-6), сума заборгованості за Договором склала 21 870 грн. 75 коп., з яких: 1 536 грн. 47 коп. заборгованість за кредитом; 15716 грн. 63 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3100 грн. 00 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина); 1017 грн. 65 коп. - штраф (процентна складова).

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. ст. 1048, 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Факт порушення відповідачем ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань щодо своєчасної сплати кредитного боргу у строки, передбачені договором б/н від 29.08.2011 року, в судовому засіданні позивачем доведено належними та допустимими доказами .

Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_2. на користь позивача заборгованості по договору б/н від 29.08.2011 року, а саме - тіла кредиту у розмірі 1536,47 гривень, але поряд з зазначеним суд не може прийняти як належні докази, надані Банком розрахунки загальної заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачки у сумі 21870,75 грн., враховуючи наступне.

Відповідач ОСОБА_2 частково погашала кредит і відсотки лише до 07.10.2013 року, а в подальшому взагалі перестала проводити будь-яке погашення. При цьому, з 07.10.2013 року відповідач не тільки перестала погашати заборгованість, але й не отримувала грошові кошти з карткового рахунку. Отже, свій кредитний ліміт вона не збільшувала (а.с. 85-94).

Однак, не зважаючи на вказане, Банк, помилково керуючись п.п.1.1.6.1, 1.1.6.2 Договору, двічі після 07.10.2013 року, а саме з 1 вересня 2014 року та з 1 квітня 2015 року в односторонньому порядку безпідставно збільшував процентну ставку, про що повідомляв відповідача шляхом використання офіційного сайту Банку www.privatbank.ua.

Згідно наданого Банком розрахунку, проценти за користування кредитом складали: з 29.08.2011 року до 01.09.2014 року 20,4 % річних (ставка 1,7 % в місяць по кредитним операціям); в період з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року - 34,8 % річних (ставка - 2,9 % в місяць); в період з 01.04.2015 року - 43,2 % (ставка - 3,6 % в місяць).

Разом з тим, відповідно до положень ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Отже, незважаючи на те, що пунктами 1.1.6.1 та 1.1.6.2 кредитного договору передбачено право Банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентів за користування кредитом, таке збільшення, з огляду на вказані приписи ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України та зазначені обставини справи, є нікчемними.

Також відповідно до п.1.1.6.4 кредитного договору зміни, внесені в Умови і правила діють з моменту їх опублікування на сайті, але не пізніше підтвердження змін діями клієнта по використанню послуг Банку.

В даному випадку відповідач в період з 01.04.2014 року по 31.12.2016 року не вчинив жодної дії направленої на використання послуг Банку ( стосовно своєї кредитної картки).

Крім того зміни в механізмі (формулі) нарахування процентів, що були внесені до Умов та правил та затверджені наказом №СП-2014-6635230 від 02.04.2014 року, зокрема щодо подвійного нарахування процентів на прострочену заборгованість та включення до бази нарахування відсотків крім самого тіла кредиту, нарахованих відсотків та санкцій за попередній місяць також не відповідають зазначеним вище положенням та суперечать ч.1 ст.1048 та ч.2 ст.550 ЦК України, в положеннях яких встановлено, що проценти за договором позики нараховуються від суми позики, а розмір і порядок одержання процентів вже встановлюються договором. Крім того на рівні імперативної норми встановлено заборону нарахування процентів на неустойку.

З розрахунку заборгованості наданого позивачем неможливо визначити на яку суму нараховано проценти (стосовно простроченої заборгованості) та з яких сум (складових) вона складається.

Посилання позивача на дотримання Банком вимог п.1.1.3.1.6 Умов та правил надання банківських послуг, при списанні нарахованої заборгованості за кредитом за рахунок кредитного ліміту ( в межах одного кредитного рахунку) та як наслідок збільшення суми заборгованості не можуть бути взяті до уваги, адже відповідно до вказаного вище пункту Умов та Правил клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з інших рахунків на погашення поточного кредиту або на погашення інших заборгованостей за рахунок кредитного ліміту (поточного кредиту). Таким чином погашення заборгованості по поточному кредиту не може відбуватися шляхом списання коштів з тої ж самого кредитного рахунку (в межах кредитного ліміту), що призводить до збільшення тіла кредиту.

Крім того відповідно до довідки про зміни умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта ОСОБА_2 за період з 29.08.2011 року по 03.05.2017 року проводилися лише операції по зміні кредитного ліміту, про будь-які інші зміни ( в тому числі і про підвищення % ставки ) в довідці банком не зазначено (а.с.113).

Таким чином в дійсності, розмір заборгованості по процентам у відповідача ОСОБА_2 перед Банком станом на 31 грудня 2016 року становить 1071 грн. 05 коп. (1536 грн. 47 коп. х 20,4 % : 360 днів х 1005 днів) + 196 грн. 03 коп. (де: 1536 грн. 47 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 1005 - кількість днів, за яку нараховується заборгованість, тобто з 02.04.2014 року по 31.12.2016 року; 196 грн. 03 коп. - раніше нараховані проценти за користування кредитом).

Заборгованість по пені суд також визначає у меншій сумі, ніж нараховано банком, а саме -184 грн. 32 коп. (15 грн. 36 коп. х 12 міс.).

Вирішуючи питання про правомірність нарахування та стягнення комісії у розмірі 15,00 грн. щомісячно суд прийшов наступного висновку.

Відповідно до змісту довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна » останньою передбачено сплата комісії за кредитне обслуговування в розмірі 15,00 грн. щомісячно ( при цьому 5,00 грн. повертаються на бонусний рахунок).

При укладенні договору кредитування відповідач була письмово ознайомлена з тарифами які діяли на момент підписання договору та погодилася з ними, про що свідчить підпис на примірнику довідки про умови кредитування та на анкеті- заяві позичальника (а.с.8,9). За таких обставин, суд вважає, що нарахування банком комісії не суперечить умовам кредитного договору, а тому вимога відповідача про перерахування заборгованості за вирахуванням комісії задоволенню не підлягає.

Щодо стягнення з ОСОБА_2 штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг суд приходить до наступного.

Відповідно до п.п.2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256 при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених даним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязується сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Натомість довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» встановлено, що штраф при порушенні строків платежу по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів становить 500 гривень, а також 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій.

Відповідно до ч.8 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» нечіткі або двоз начні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Таким чином з врахуванням вищевикладеного суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню штраф у меншому розмірі визначеному кредитним договором, а саме фіксована частина 500 грн. та відсоткова частина у розмірі 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісійта становить 130,38 грн. (1536 грн. 47коп. + 1071 грн. 05 коп.) х 5%та загальна сума штрафу становить 630,38 грн.

Отже, загальна сума заборгованості відповідачки за Договором від 29.08.2011 року, станом на 31 грудня 2016 року, становить 3422 грн. 22 коп., яка складається з: 1536,47 грн. - заборгованості за кредитом; 1071,05 грн. - заборгованості по відсоткам; 184 грн. 32 коп. - пені; 630,38 грн. штрафів, з яких 500 грн. - фіксована частина і 130,38 грн. - процентна складова.

Щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності до вказаних правовідносин та відмови у задоволенні позову в повному обсязі, воно не підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що згідно договору строк позовної давності відраховується від закінчення дії строку картки, який згідно довідки про зміну умов кредитування настав 30.04.2015 року (а.с.113) . Тож трирічний строк позовної давності спливає 30.04.2018 року, а позивач звернувся до суду з позовом 10.02.2017 року, тобто в межах строку позовної давності.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, №6-61цс14 від 18 червня2014 року, № 6-95цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-103цс14 від24 вересня 2014 року,№ 6-134цс14 від 1 жовтня 2014 року, № 6-167цс14 від 12 листопада 2014 року, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для усіх судів України.

Крім цього, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача також належить стягнути на користь позивача судові витрати понесені позивачем на оплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позов підлягає задоволенню лише на 15,65 % від заявлених вимог. Отже, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача 250,40 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 5-8, 10, 11, 88, 212-215, 218, ЦПК України, суд ,

Вирішив :

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приват Банк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приват Банк (ЄДРПОУ 14360570, МФО 305299, р/р 3111) суму боргу за кредитним договором № б/н від 29.08.2011 року у розмірі 3422,22 гривень, яка складається з: 1536,47 грн. - заборгованості за кредитом; 1071,05 грн. - заборгованості по відсоткам; 184 грн. 32 коп. - пені; 630,38 грн. штрафів, а крім того стягнути судовий збір в розмірі 250,40 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги через Новобузький районний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя