АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2003/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 30, 34 Кондрацька Н. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівВасиленко Л. І., Карпенко О. В.
при секретаріАнкудінові О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси, апеляційну скаргу представника ПАТ СК «Арсенал страхування» - Г.М. Вакули на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_10, ОСОБА_11, ПАТ СК «Арсенал страхування» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и л а :

14 квітня 2017 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_10, ОСОБА_11, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що 26.11.2016 близько 22.45 год., на той час неповнолітній водій ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1, та рухаючись по проїзній частині вул. Богдана Хмельницького від вул. Надпільна в напрямку вул. Гоголя в м. Черкаси, при виїзді на дорогу вул. Благовісна, проявив неуважність , внаслідок чого не надав переваги в русі автомобілю НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_9, та вчинив зіткнення з автомобілем.

Внаслідок дорожньо - транспортної пригоди пасажири автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_13 та автомобіля «OPEL.VIVARO» ОСОБА_14 отримали тілесні пошкодження та були доставлені в лікарню, а автомобіль НОМЕР_2 зазнав механічних пошкоджень.

27.11.2016 року Черкаським відділом поліції ГУНП в Черкаській області дані матеріли було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009204 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Під час досудового розслідування даного кримінального правопорушення було встановлено, що 26.11.2016 року у вечірній час ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, маючи у власному користуванні та, правомірно володіючи автомобілем НОМЕР_1, що згідно свідоцтва про реєстрацію належить його батьку ОСОБА_15 , та знаючи про відсутність посвідчення водія у його неповнолітнього пасинка ОСОБА_10, з яким вони разом проживають, передав йому ключі від автомобіля та право керування автомобілем НОМЕР_1. Після цього, того ж дня, близько 22.45 год. відбулася вищевказана дорожньо-транспортна пригода.

23.01.2017 року слідчим Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області Семіткиним М.С. було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0009204 у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, а саме у зв'язку з тим, що згідно даних висновку судово-медичних експертиз у ОСОБА_13 та у ОСОБА_14 тілесні пошкодження відносяться до категорії легких. Також під час досудового розслідування кримінального правопорушення за постановою досудового органу було призначено та проведено судову автотоварознавчу експертизу. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 184 від 15.12.2016 року визначена дійсна (ринкова) вартість автомобіля НОМЕР_2 станом на 26.11.2016 року, що (перед ДТП) становила 611 973 грн. Розмір матеріальних збитків, завданих внаслідок пошкодження автомобіля НОМЕР_2 під час дорожньо- транспортної пригоди, що мала місце 26.11.2016 року складає 544 163, 33 грн.

Згідно резолютивної частини постанови про закриття кримінального провадження № 0009204 від 23.01.2017 року зазначено, що матеріали справи, які стосуються вчинення ОСОБА_11 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП та ОСОБА_10 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 124, ч. 2 ст. 126 КУпАП виділити та направити виділені матеріали на адресу Управління патрульної поліції у м. Черкасах Департаменту патрульної поліції для притягнення останніх до адміністративної відповідальності.

14.03.2017 року Придніпровський районний суд м. Черкаси розглянув адміністративну справу відносно водія ОСОБА_10 за ст. 124 КпАП України та виніс постанову, якою адміністративну справу про притягнення ОСОБА_10 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП провадженням закрив у зв'язку із збігом строків притягнення до адміністративної відповідальності, хоча в описовій частині постанови суд зазначив, що в діях ОСОБА_10 є склад адміністративного правопорушення.

У разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення, суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини водія - відповідача.

Згідно даних страхового поліса № АЕ/9101553 обов'язкова цивільна відповідальність водія автомобіля НОМЕР_1 була застрахована в ПрАТ СК «Арсенал Страхування».

Згідно даних свідоцтва про шлюб НОМЕР_3, виданого 05.06.2014 року ОСОБА_9 та ОСОБА_8 перебувають у шлюбі, починаючи з 05.06.2014 року по теперішній час. Пошкоджений під час дорожньо- транспортної пригоди автомобіль НОМЕР_2 2015 року виготовлення, що був придбаний ОСОБА_8 є їхньою спільною сумісною власністю подружжя.

29.11.2016 року позивач ОСОБА_8 звернулась із заявою про настання страхового випадку до ПРАТ «СК «Арсенал страхування».

17.02.2017 року від ПАТ «СК «Арсенал страхування» за № 9, на адресу ОСОБА_8 було направлено письмову відповідь, згідно якої ПАТ «СК «Арсенал страхування» відмовило у виплаті страхового відшкодування на користь ОСОБА_8 аргументуючи тим, що водій ОСОБА_10 неправомірно заволодів автомобілем НОМЕР_1, а тому ОСОБА_10 не може бути особою, відповідальність якої застрахована згідно полісу АЕ/9101553. Страховик посилається на пункт 1.4 ст.1 Закону , як на норму спеціального Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», де вказано, що особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. На теперішній час власнику автомобіля НОМЕР_2, позивачу ОСОБА_8 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди нанесено значної матеріальної шкоди. На час дорожньо-транспортної пригоди автомобіль НОМЕР_2 мав незначний пробіг і був практично новий, та був придбаний позивачем ОСОБА_8 в автосалоні та поставлений вперше на облік 24.07.2015 року, про що було видано відповідне свідоцтво про реєстрацію Т.З № СХТ 492730. Позивач посилається, що саме завдяки сучасному автомобілю та сучасним системам безпеки, що були встановлені на автомобілі НОМЕР_2 в момент дорожньо- транспортної пригоди при досить сильному та жорсткому ударі, водій автомобіля ОСОБА_9 та його пасажир ОСОБА_13 залишились живими і практично не ушкодженими. Відповідачі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на неодноразові пропозиції від позивачів домовитись та добровільно почати відшкодувати хоча якусь суму від загальної суми нанесених їм збитків категорично відмовляються та уникають від будь-яких перемовин.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_10 та з ОСОБА_11 в солідарному порядку на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_9 матеріальні збитки в розмірі 445 163,33 грн. та зобов'язати сплатити ПрАТ «СК «Арсенал страхування» на користь ОСОБА_8 страхове відшкодування в розмірі 99 000 грн. Судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 липня 2017 року позов ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_10, ОСОБА_11, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_9 матеріальні збитки в розмірі 445 163 (чотириста сорок п'ять тисяч сто шістдесят три) грн. 33 коп.

Зобов'язано Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал страхування» сплатити на користь ОСОБА_8 страхове відшкодування в розмірі 99 000 (дев'яносто дев'ять тисяч) грн.

Стягнуто з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 по 2 225 (дві тисячі двісті двадцять п'ять) грн. 80 коп. з кожного судових витрат на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» на користь ОСОБА_8 990 (дев'ятсот дев'яносто) грн. судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» оскаржила рішення в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що дане рішення є незаконним і необгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, так як в рішенні не було застосовано та було порушено норми матеріального і процессуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Апелянт просить рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.07.2017 року скасувати та ухвалити нове рішення в частині задоволення позову із стаховика, яким у задоволенні позову ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до ПАТ «СК «Арсенал страхування» - відмовити. Судовий збір за подачу апеляційної скарги покласти на позивачів.

Розгляд справи за клопотанням представника ПАТ «СК «Арсенал страхування» проводився в режимі відео конференції, та представник апелянта надавав пояснення суду апеляційної інстанції .

Сторони повідомлені про дату та час розгляду справи належним чином, що підтверджується даними судових повісток про вручення. В судове засідання позивачі та відповідачі не з 'явилися особисто, направивши до суду позивачі та Страхова компанія своїх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог, принципів розумності і справедливості, врахувавши характер вчиненої дорожньо-транспортної пригоди та ступінь вини відповідачів та наслідки заподіяння механічних ушкоджень автомобіля.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи 26.11.2016 року близько 22.45 год., ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1, та рухаючись по проїзній частині вул. Богдана Хмельницького від вул. Надпільна в напрямку вул. Гоголя в м. Черкаси, при виїзді на дорогу вул. Благовісна, проявив неуважність, внаслідок чого не надав переваги в русі автомобілю НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_9, та вчинив зіткнення з автомобілем. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «HONDA ACCORD» ОСОБА_13 та пасажир автомобіля «OPEL VIVARO» ОСОБА_14 отримали тілесні пошкодження та були доставлені до лікарні, а автомобіль НОМЕР_2 зазнав механічних пошкоджень.

27.11.2016 року Черкаським відділом поліції ГУНП в Черкаській області дані матеріли було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009204 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Під час досудового розслідування даного кримінального правопорушення було встановлено, що 26.11.2016 року у вечірній час ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, маючи у власному користуванні, та правомірно володіючи автомобілем НОМЕР_1, що згідно свідоцтва про реєстрацію належить його батьку ОСОБА_15, та знаючи про відсутність посвідчення водія у його неповнолітнього пасинка ОСОБА_10, з яким вони разом проживають, передав йому ключі від автомобіля та право керування автомобілем НОМЕР_1. Після цього, того ж дня, близько 22.45 год. відбулася вищевказана дорожньо-транспортна пригода.

Постановою слідчого Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_17 вищевказане кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до постанови судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.03.2017 року адміністративну справу про притягнення ОСОБА_10 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП провадженням закрито, у зв'язку із збігом строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно страхового поліса № АЕ /9101553 обов'язкова цивільна відповідальність водія автомобіля НОМЕР_1 була застрахована в ПАТ «СК «Арсенал страхування».

29.11.2016 року позивач ОСОБА_8 звернулася із заявою про настання страхового випадку до ПАТ «СК «Арсенал страхування».

17.02.2017 року від ПАТ «СК «Арсенал страхування" за № 9, на адресу ОСОБА_8 було направлено письмову відповідь, згідної якої Страхова компанія відмовила у виплаті страхового відшкодування на користь ОСОБА_8, аргументуючи тим, що водій ОСОБА_10 неправомірно заволодів автомобілем НОМЕР_1, а тому ОСОБА_10 не може бути особою, відповідальність якої застрахована згідно полісу АЕ/9101553.

Згідно свідоцтва про шлюб НОМЕР_3, виданого 05.06.2014 року ОСОБА_9 та ОСОБА_8 перебувають у шлюбі, починаючи з 05.06.2014 по теперішній час.

Пошкоджений під час дорожньо- транспортної пригоди автомобіль НОМЕР_2 2015 року виготовлення, який був придбаний ОСОБА_8 є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю.

Згідно зі ст.1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно до роз'яснення постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням).

Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частина 1 ст. 1190 ЦК України передбачає, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Відповідно до ч.1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктом 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4 встановлено, що особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин,що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно даних висновку експерта судової автотоварознавчої експертизи № 184 від 15 грудня 2016 року ринкова вартість автомобіля НОМЕР_2 станом на 26.11.2016 року на момент скоєння кримінального правопорушення складає 611 973 грн.

Розмір матеріальних збитків, завданих ОСОБА_8 внаслідок пошкодження автомобіля НОМЕР_2 під час дорожньо- транспортної пригоди, яка мала місце 26.11.2016 року складає 544163 грн. 33 коп. Судовий експерт ОСОБА_6 при виконанні даної експертизи попереджувався за завідомо неправдивий висновок, відмову без поважних причин від виконання покладених обов'язків. Таким чином, встановлена та заявлена сума матеріальних збитків в розмірі 544 163, 33 грн. є об'єктивною та підтвердженою належними розрахунками, наданими експертним висновком (а. с. 64).

Пунктом 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4 зазначено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно ст. 6. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до відповіді ПрАТ «СК «Арсенал страхування» від 17.02.2017 року, дорожньо-транспортна пригода, що трапилась 29.11.2016 року із застрахованим транспортним засобом «OPEL VIVARO» д.н.з. НОМЕР_1 має ознаки страхового випадку. Також ПАТ «СК «Арсенал страхування» беззаперечно визнає факт, що OPEL VIVARO» д.н.з. НОМЕР_1 є забезпеченим транспортним засобом в розумінні п.1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не визначено поняття термінів «володіння, керування, тощо».

За змістом ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхування відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових прав страхувальника.

При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів своєї відповідальності відшкодовує у встановленому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди, в тому числі майну третьої особи - п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до абз. 3 п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків.

Згідно змісту ст. 398 ЦК України, право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Отже, у зв`язку з вище зазначеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач ОСОБА_11 є особою відповідальність якої застрахована, так як він правомірно володів забезпеченим транспортним засобом.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто наведена норма визначає можливість відмови страховика у виплаті страхового відшкодування страхувальнику в разі неподання ним заяви про страхове відшкодування впродовж встановлених строків, і не містить підстав для відмови у задоволенні вимоги страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування, до особи, відповідальної за завдані збитки, про відшкодування виплачених ним фактичних сум у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_8 29 листопада 2016 року звернулася із заявою про настання страхового випадку до ПАТ «СК Арсенал страхування». Даний факт підтверджується відповіддю ПАТ «СК «Арсенал страхування» від 17 лютого 2017 року.

Отже, позивач вчасно звернулася до ПАТ «СК «Арсенал страхування» про настання страхового випадку. Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відповідачі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в солідарному порядку мають сплатити на користь позивачів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суму матеріальних збитків в розмірі 445 163,33 грн., а відповідач ПАТ «СК «Арсенал страхування» зобов`язане сплатити на користь ОСОБА_8 страхове відшкодування в розмірі 99 000 грн., тобто максимальний ліміт відповідальності за Законом з відрахуванням франшизи.

Доводи апелянта, що страховик не має нести відповідальності та виплачувати кошти позивачам є необґрунтованими, не підтвердженими нормами матеріального права, відсутні посилання на норми спеціального закону, які б давали підстави для відмови у задоволенні вимог позивачів про відшкодування шкоди внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, оскільки висновки суду першої інстанції не спростовані апелянтом.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Норми ст. ст. 57, 59 ЦПК України, передбачають, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи викладені обставини, та оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, ухваливши рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про відшкодування шкоди.

Отже, посилання апелянта, що страхова не повинна відшкодовувати матеріальну шкоду позивачам є безпідставними, та не підлягають задоволенню колегією суддів.

Доводи апеляційної скарги не підлягають задоволенню, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому є безпідставними та відхиляються колегією суддів.

Інших доводів, які б давали підстави для скасування рішення суду та ухвалення рішення про відмову у задоволенні вимог про стягнення із ПАТ СК « Арсенал страхування» відшкодування матеріальної шкоди, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний і процесуальний закон та ухвалено законне, обґрунтоване і справедливе рішення, яке підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ПАТ СК «Арсенал страхування» - Г.М. Вакули - відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_10, ОСОБА_11, ПАТ СК «Арсенал страхування» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :