Справа № 357/2851/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Б. І. ,

при секретарі - Антко О. С., Кривенко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 в м. Біла Церква, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

До суду звернулась ОСОБА_1 з цивільним позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, мотивуючи його тим, що пеербувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Який в подальшому було розірвано за рішеням суду. В період шлюбу сторонами набуто квартиру АДРЕСА_1. 11 липня 2016 року вказану квартиру було реалізовано шляхом укладення договору купівлі-продажу з ОСОБА_3 Пунктом 2.1. Договору визначено, що вартість квртири за домовленістю сторін складає 100 350,00 грн., однак фактично продавець ОСОБА_2 отримав за її відчуження 25 тис.доларів США. Посилаючись на те, що 1/2 частина вартості спірної квартири належить їй, як майно подружжя, позивачка просила суд стягнути з відповідача 12,5 тис. доларів США, що за курсом НБУ становить 337 500 грн.

В судовомоу засідання представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі посилаючись на обставини, які є аналогічними наведеним у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечував. Вказав, що спірну квартиру було відчужено за згоди позивачки та за суму вказану у договорі, тобто за 100 350,00 грн. Стверджує, що відповідачем було перераховано на квартковий рахунок позивачки 1/2 вартості реалізованої квартири в розмірі 50200 грн., а тому в задоволенні позову просить відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін по справі, покази свідків, оглянувши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який в подальшому було розірано за рішенням суду. Вказані обставини сторонами не оспорюються. Крім того, сторони визнають, що за час перебування у шлюбі ними набуто майно у вигляді кв.АДРЕСА_1

В подальшому, після розірвання шлюбу, за нотаріальної посвідченої згоди позивачки, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 11.07.2016 року уклали договір купівлі-продажу зазначеної квартири.

Відповідно до 2.1. Догвору, продаж квартири, за довомленістю сторін, вчиняється за - 100 350,00 грн. які отримані «ПРОДАВЦЕМ» від «ПОКУПЦЯ» при посвідченні цього договору.

Позивач заперечує, що їхню спільну з відповідачем квартиру реалізовано за вказану у договорі грошову суму та наполягає на тому, що її було відчужено за 25 тис.доларів США., 1/2 частину яких і просила суд стягнути з відповідача на свою користь.

Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах , що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідачем не оспорюється та обставина, що спірну квартиру придбано у шлюбі, за спільні кошти та те, що вона є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а також рівність часток у праві спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2. Після розірвання шлюбу, вказану квартиру відповідачем, за згодою позивачки, було відчужено.

Частинами 1,2 ст.70 СК України, встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

В даному випадку, набуту в період шлюбу квартиру, відповідачем відчужено, тому вимога позивачки про коменсацію їй частки вартості цієї квартри ухгодужєтья з вимогами закону.

Як вказувалось у рішенні вище, відповідно до 2.1. Догвору купівлі-продажу, продаж квартири, за довомленістю сторін, вчиняється за - 100 350,00 грн. які отримані «ПРОДАВЦЕМ» від «ПОКУПЦЯ» при посвідченні цього договору.

Як вбачається з довідки від 12.07.2016 року виданої ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 перерахував на картковий рахунок ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 50 200,00 грн. з призначенням платежу: сплата 50% від суми продажу квартири АДРЕСА_2 згідно договору купівлі-продажу №2276 від 02 липня 2016 року.

Перевіряючи твердження позивачки про реальний продаж квартири за 25 тис.доларів США, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до розписки від 11 липня 2016 року написаної ОСОБА_2 в присутності двох свідків, ОСОБА_2 отримав кошли за продаж своєї квартири в розмірі 25 тис.доларів США від ОСОБА_3 Претензій до покупця не має і мати не буде. Дані обставини підтверджуються розпискою про отримання грошових коштів в розмірі 25000 доларів США, написаною відповідачем власноручно.

Крім того, купівлю квартири АДРЕСА_3 згідно договору купівлі-продажу №2276 від 02 липня 2016 року у розмірі саме 25 тис. доларів США підтвердив допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3, який є покупцем квартири.

Таким, чином суд вважає, що в ході судовго розгляду було встановлено реальний продаж квартири АДРЕСА_1 саме за 25 тис. доларів США. Оскільки в силу закону, відчужена квартира була обєктом спільної сумісної валсності подружжя, 1/2 частину її вартості ОСОБА_2 повинен компенсувати позивачці.

Суд варховує, що відповідач вже перерахував позивачці 50 200,00 грн. на відшкодуваня вартості зазначеної квартири. Відповідно до офіційного курсу НБУ, вартість 1/2 частини спірної квартири кладає 337 500,00 грн., що еквівалентно 12,500 доларів США., а тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає різниця між сплаченою сумою відповідачем та реальною вартістю частки позивачки в сумі за яку було продано вказану квартиру, а саме: грошова сума в розмірі 287 300,00 (337 500,00 грн. - 50 200,00 грн.).

Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають до задоволння частково.

На підставі ст.ст. 79, 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача на користь позивача і судові витрати по справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: судовий збір в сумі 2868,75 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71, 163, 368, 372 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 58, 59, 60, 79, 88, 209, 212, 213, 215, 294, 296 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину вартості квартири АДРЕСА_4 у розмірі 287 300,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2868,75 грн.

В задоволенні іншої часини - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Уразі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка ті оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Б. І. Кошель