Справа № 381/2283/17 Головуючий у І інстанції Осаулова Н. А.
Провадження № 22-ц/780/4894/17 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 47 08.11.2017
УХВАЛА

Іменем України

08 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Іванової І.В.,

за участю секретаря Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Служба у справах дітей та сім'ї Фастівської міської ради Київської області, Орган опіки та піклування Вишгородської міської ради Київської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітніх дітей за кордон України без згоди матері.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів,

УСТАНОВИЛА:

у червні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив надати дозвіл на виготовлення проїзних документів та тимчасовий виїзд за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя його малолітніх дітей: ОСОБА_4, 2008 року народження, та ОСОБА_5, 2012 року народження, у супроводі батька, без дозволу (згоди) матері до досягнення дітьми повноліття.

Свій позов мотивував тим, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01 грудня 2016 року, шлюб між сторонами було розірвано.

Відповідачка з 19 липня 2016 року проживає окремо від нього та дітей. Діти повністю знаходяться на його утриманні. Позивач зазначає, що має намір відвідати з дітьми країни ближнього та дальнього зарубіжжя, з метою оздоровлення та відпочинку, що розширить їх світогляд та добре позначиться на їх духовному, психологічному та інтелектуальному розвитку, як особистостей. Однак, відповідачка безпідставно відмовляється надати йому дозвіл на виїзд їх спільних дітей за кордон, а тому він змушений звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 вересня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального законодавства, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог. Зокрема, серед доводів апеляційної скарги зазначає, що в порушення вимог процесуального законодавства, суддя Осаулова Н.А. прийняла та залучила до матеріалів справи письмові заперечення на позов із додатками від представника відповідача після початку розгляду справи по суті. Крім того, суд не надав позивачу можливості ознайомитися із письмовими запереченнями та доказами, поданими стороною відповідача. Також, ухвалюючи рішення про залишення позову без задоволення, суд першої інстанції не взяв до уваги, що діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише визначено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або з дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 05 грудня 2003 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджено Свідоцтвом про одруження Серія НОМЕР_1, виданим Донецьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції.

Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей, сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 та дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, що підтверджено Свідоцтвами про їх народження Серія НОМЕР_2 та Серія НОМЕР_3 виданими повторно Печерським районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, 13 вересня 2016 року.

Як вбачається з рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 вересня 2016 року та Ухвали Апеляційного суду м. Києва від 01 грудня 2016 року, шлюб між сторонами було розірвано.

З матеріалів справи та пояснень сторін, наданих у судовому засіданні, вбачається, що після розірвання шлюбу, малолітні діти залишилися проживати з батьком ОСОБА_2. На даний час між сторонами існують невирішені судові спори щодо встановлення місця проживання дітей.

18 травня 2017 року виконавчий комітет Вишгородської міської ради Київської області ухвалив рішення за № 129, яким визначив місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, з батьком. (а.с.107)

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 При цьому суд виходив із того, що надання судом багаторазового дозволу на виїзд за кордон малолітніх дітей без згоди та супроводу другого із батьків без зазначення строку (початок й закінчення), країни та мети виїзду діючим законодавством України не передбачено.

Судова колегія погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Стаття 153 СК України закріпляє право батьків та дитини на спілкування, яке повинно здійснюватися безперешкодно. Тобто ніхто не може чинити перешкоди у спілкуванні батьків та дітей, крім випадків, коли таке спілкування негативно впливатиме на дитину та її інтереси.

Відповідно до ст. 141 СК України, - мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до частини третьої статті 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із частиною другою статті 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Пунктом 3 Правил передбачено виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (підпункт 1 пункту 4 Правил).

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.

Надання такого дозволу на постійне проживання малолітньої дитини без згоди та супроводу матері суперечить чинному законодавству, що визначає рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, що може призвести до фактичного позбавлення матері дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею.

З урахуванням викладеного, надання дозволу на виїзд дитини за кордон на такий період, як зазначає позивач, без згоди матері грубо порушуватиме її право на участь у вихованні дітей та фактично позбавить її можливості знати про місцезнаходження сина та доньки, умови їх проживання та інші обставини стосовно них, що згідно із вимогами статті 313 ЦК України, статей 141, 157 Сімейного кодексу України, положеннями Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, є неприпустимим.

Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом першої інстанції вимог процесуального законодавства, відповідно до положень ч. 3 ст. 309 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки такі порушення не призвели до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, правильно встановив фактичні обставини справи, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 вересня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий

Судді: