Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/998/17
Провадження № 2/553/672/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
03.07.2017 рокум. Полтава
Ленінський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого судді - Парахіної Є.В.,
при секретарі - Остапченко Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Просить стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно вказану суму боргу та судові витрати.
В судове засідання представник позивача не з'явився, надавши заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позов підтримує, просить задовольнити в повному обсязі.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повідомлені про час та місце слухання справи, до суду не з'явилися, про причини неявки не повідомили, у зв'язку з чим відповідно до положень ст. 224 ЦПК України, зі згоди представника позивача, судом ухвалено рішення при заочному розгляді справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено п. 3.1.1 Кредитного договору № 1601/0908/71-161 від 03.09.2008 року, позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за попередній місяць, нарахованих відповідно до п. 3.2. цього Договору, шляхом здійснення фіксованих платежів (далі - Ануїтетні платежі або Ануїтетний платіж) у сумі 298,00 доларів США у чітко встановлений цим Договором термін з "01" по "10" число кожного місяця (далі - термін здійснення Ануїтетних платежів). За рахунок Ануїтетного платежу Позичальник зобов'язується щомісяця здійснювати у першу чергу погашення суми нарахованих відповідно до п. 3.2. цього Договору процентів, а за рахунок залишку суми погашення частини кредиту. Проценти за користування кредитом, у разі їх несплати, вважаються простроченими з дня, наступного за днем, визначеним в абзаці першому цього підпункту пункту 3.1. цього Договору. У будь-якому випадку, в тому числі, у випадку порушення Позичальником термінів здійснення Ануїтетного платежу, сума наступних Ануїтетних платежів залишається незмінною, крім суми останнього (кінцевого) платежу - платежу в останній місяць строку користування кредитом, визначеного п. 1.1. Договору, розмір якого визначається як сума процентів, нарахованих/непогашених, в т.ч. прострочених; відповідно до умов цього Договору, та залишок суми непогашеного кредиту. Далі у цьому Договорі під термінами Ануїтетний платіж, Ануїтетні платежі Сторони розуміють у тому числі останній (кінцевий) платіж.
Крім того в пункті 3.2. Кредитного договору встановлено, що проценти за користування кредитом нараховуються виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом, на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до моменту його повернення. При розрахунку процентів за кількість днів у році приймається - 360 (триста шістдесят). При цьому враховується перший день та не враховується останній день користування кредитом. Якщо день надання та повернення кредиту співпадають, проценти за користування кредитом нараховуються на суму наданих коштів за один день користування кредитом. Сума нарахованих процентів за визначений період є тільки цілим округленим числом, без десяткових знаків. Позичальник уповноважує Банк самостійно округляти суму нарахованих процентів. Округлення процентів відбувається в такий спосіб: до 44 центів округлення до 0 доларів, понад 44 центів - до 1 долара.
Пунктом 3.7 Кредитного договору № 1601/0908/71-161 від 03.09.2008 року передбачено, якщо Позичальник порушує термін здійснення Ануїтетних платежів, встановлений п.п. 3.1.1. п. 3.1 цього Договору, внаслідок чого виникла заборгованість з погашення кредиту, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, а Позичальник зобовязаний виконати зазначені зобовязання в порядку передбаченому цим пунктом цього договору.
25.05.2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, на підставі якого продавець продав (відступив), а покупець купив (прийняв) права вимоги за кредитними договорами, згідно з якими продавцем надано кредити позичальникам, за винагороду та на умовах, визначених у цьому договорі.
15.06.2012 року між ПАТ "Дельта Банк" та ПАТ "Альфа-Банк" укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, на підставі якого продавець продав (відступив), а покупець купив (прийняв) за винагороду та на умовах, визначених у цьому договорі, права вимоги, які продавець набув на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року, укладеного з ПАТ "Сведбанк".
На підставі вищевказаних угод ПАТ "Альфа-Банк" набуло право вимоги в тому числі за кредитним договором № 1601/0908/71-161 від 03.09.2008 року, укладеним між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_1
В подальшому 17.09.2015 року, 07.10.2015 року, 12.10.2015 року та 16.03.2016 року між ПАТ "Альфа-Банк" та ОСОБА_1 укладались додаткові договори до кредитного договору № 1601/0908/71-161 від 03.09.2008 року, якими встановлювався порядок сплати простроченої заборгованості по сплаті процентів та основного боргу, та строкової заборгованості по сплаті процентів і основного боргу в розмірі поточного платежу за кредитним договором.
Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як встановлено в ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За змістом положень ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним свого зобовязання.
Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Пунктом 2 договору поруки № 1601/0908/71-161-Р-1 від 03.09.2008 року визначено, що поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Банком за виконання Позичальником умов Основного зобовязання, нарахованими відсотками, пенями, комісією та іншими платежами, передбаченими Основним зобовязанням.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ "Альфа-Банк" про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими, оскільки відповідачі ухиляються від виконання своїх зобов'язань.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).
Згідно зі статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" № 2121-III від 7 грудня 2000 року кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.
Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.
Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" № 15-93 від 19 лютого 1993 року операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України (далі НБУ). Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.
Крім того, Національним банком України на виконання положень статті 11 Декрету прийнято "Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу", затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483.
Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).
Відповідно до розяснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет.
Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобовязання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.
Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 10.02.2016 року по справи № 6-1680цс15.
Судом достовірно встановлено, що ПАТ "Альфа-Банк" має генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій № 61 від 05.10.2011 року.
А тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачів заборгованості в іноземній валюті, в якій власне і був виданий кредит, доларах США, у звязку з чим приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі
Крім того, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 130, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд -
Позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь в розгляді справи, але не були присутні при проголошенні рішення в 10-денний строк з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_3