АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/1507/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1361/К/17 суддя Онопченко Ю.В,
Категорія - 27 ( І ) Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

04 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря - Гладиш К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_3, на заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 04 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

позивач ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, посилаючись на те, що за договором позики від 03 серпня 2015 року він надав в борг відповідачу грошові кошти в розмірі 35 000,00 грн. з умовою їх повернення до 10 серпня 2015 року.

Просив суд стягнути з відповідача на свою користь: заборгованість за договором позики у загальному розмірі 35 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 04 листопада 2016 року, описки у якому виправлено ухвалою цього ж суду від 19 травня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суму боргу за договором позики у розмірі 35 000,00 грн. та судові витрати у розмірі 551,20 грн.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 24 квітня 2017 року залишено без задоволення заяву відповідача про перегляд заочного рішення суду.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_3, просить рішення суду змінити та зменшити розмір боргу з 35 000,00 грн. до 15 000,00 грн., посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права при задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Так, судом не було належним чином перевірено всі обставини справи та не повідомлено відповідача про час та місце розгляду справи, у звязку з чим він не мав можливості надати суду свої докази. При цьому, зазначає, що фактично отримав у борг 15 000,00 грн., а розписка була написана під тиском та в СВ Центрально-Міського ВП КВП УГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження за заявою ОСОБА_2 з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 355 КК України за ознаками примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобовязань.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, позивача ОСОБА_4, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити, залишивши без змін рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 серпня 2015 року між сторонами укладено договір позики грошей на суму 35 000,00 грн. строком повернення до 10 серпня 2015 року (а.с. 4).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з факту невиконання зобовязання відповідачем щодо повернення грошей, отриманих ним в позику від позивача, та його обовязку у звязку з цим сплатити суму боргу в розмірі, передбаченому договором.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики в розмірі 35 000,00 грн. з огляду на наступне.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 509 ЦК України в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 ЦК передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України № 6-63цс13 від 18.09.2013 року, № 6-1967цс15 від 11.11.20165 року та № 6-1103цс16 від 08.06.2016 року, ухвалених за результатом розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

Факт укладення між сторонами договору позики підтверджується оригіналом розписки відповідача від 03 серпня 2015 року за якою він підтвердив отримання грошей та зобовязався повернути ОСОБА_4 борг у розмірі 35 000 грн. (а.с. 4). Факт складання зазначеної розписки не оспорюється відповідачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що фактично передавалися кошти у розмірі меншому, ніж зазначено у розписці, колегією суддів відхиляються, оскільки, як зазначено вище, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

При цьому, відповідно вимогам ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем ОСОБА_2 та його представником ОСОБА_3 не надано суду жодного належного та допустимого доказу, у порядку на підтвердження доводів апеляційної скарги щодо отримання у борг лише 15 000,00 грн., а не 35 000,00 грн., як зазначено у борговій розписці.

Не може погодитись колегія суддів й з доводами апеляційної скарги щодо складення ОСОБА_2 боргової розписки під тиском, адже, останній не ставить перед судом питання щодо визнання договору позики недійсним (частково недійсним) з цих підстав, а, згідно з вимогами частини 1 статті 303 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Фактично доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці, проте, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_3, - відхилити.

Заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 04 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: