04.07.2017 Єдиний унікальний номер 205/1756/17
№ 205/1756/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання Сахончик Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 нотаріальна контора, про встановлення факту проживання зі спадкодавцем, визнання права власності на земельну ділянку та житловий будинок в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 22 березня 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку та житловий будинок в порядку спадкування за законом.

03 липня 2017 року до суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 нотаріальна контора, про встановлення факту проживання зі спадкодавцем, визнання права власності на земельну ділянку та житловий будинок в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 22 березня 2008 року помер батько позивача ОСОБА_4, який залишив заповіт на випадок своєї смерті, згідно якого заповів позивачу ? частину житлового будинку № 27 по вул. Можайського в м. Дніпрі та квартиру № 212, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, пров. Парусний, буд. 12. Після його смерті відкрилась спадщина також на ? частину житлового будинку № 27 по вул. Можайського в м. Дніпрі та земельну ділянку площею 0,0621 га за вказаною адресою. 20 грудня 2013 року померла ОСОБА_5, яка залишила заповіт, згідно якого заповіла відповідачу ? частину житлового будинку № 27 по вул. Можайського в м. Дніпрі, а позивачу автомобіль НОМЕР_1. 28 березня 2014 року відповідач подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, проте наміру приймати спадщину не мав. 24 січня 2017 року відповідач подав до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини, однак нотаріусом було відмовлено у прийнятті такої заяви. 24 січня 2017 року позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину. Після смерті ОСОБА_5, померлої 20 грудня 2013 року, відкрилась спадщина на ? частину житлового будинку № 27 по вул. Можайського в м. Дніпрі та земельну ділянку площею 0,0621 га за вказаною адресою. Позивач з кінця березня 2008 року проживав з ОСОБА_5 по день її смерті, тобто на час відкриття спадщини 20 грудня 2013 року.

Позивач просив суд встановити факт його постійного проживання на час відкриття спадщини, тобто на 20 грудня 2013 року разом зі спадкодавцем ОСОБА_5, яка померла 20 грудня 20134 року; визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 22 березня 2008 року, на ? частину житлового будинку № 27 по вул. Можайського в м. Дніпрі та на ? частину земельної ділянки площею 0,0621 га за вказаною адресою; визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої 20 грудня 2013 року, на ? частину житлового будинку № 27 по вул. Можайського в м. Дніпрі та на ? частину земельної ділянки площею 0,0621 га за вказаною адресою.

У своїй заяві від 04 липня 2017 року позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_6 просили розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у своїй заяві від 04 липня 2017 року просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає.

26 червня 2017 року до суду надійшов лист Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори з проханням розглядати справу без участі їх представника згідно чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Судом встановлено, що 22 березня 2008 року помер ОСОБА_4 (а.с. 20), який за життя склав заповіт, посвідчений 02 лютого 2001 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим № 645, згідно якого заповів ? частину житлового будинку № 27 по вул. Можайського в м. Дніпрі та квартиру № 212, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, пров. Парусний, буд. 12 ОСОБА_1 (а.с. 21).

Після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняли:

його дружина ОСОБА_5, якій було видано свідоцтво про право власності, посвідчене 27 серпня 2012 року державним нотаріусом Другої ДДНК за реєстровим № 2-876, на ? частину квартиру № 212, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, пров. Парусний, буд. 12 (а.с. 80) та свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину вказаної квартири, посвідчене 27 серпня 2012 року, державним нотаріусом Другої ДДНК за реєстровим № 2-878, свідоцтво видане на 1/6 частину спадкового майна (а.с. 80 оберт);

його син ОСОБА_1, якому було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частину квартиру № 212, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, пров. Парусний, буд. 12, посвідчене 27 серпня 2012 року, державним нотаріусом Другої ДДНК за реєстровим № 2-882, свідоцтво видане на 5/6 частин спадкового майна (а.с. 81).

Позивач 17 вересня 2008 року звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4, померлого 22 березня 2008 року (а.с. 54).

Таким, чином після смерті ОСОБА_4, померлого 22 березня 2008 року відкрилась спадщина також на: ? частину житлового будинку № 27 по вул. Можайського в м. Дніпрі, яка належала йому на підставі договору на право побудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 11 квітня 1955 року, посвідченого Другою ДДНК за реєстровим № 2/2505, записаного в реєстрову книгу 121 за реєстровим № 113 (а.с. 28-30, 41) та на ? частину земельної ділянки площею 0,0621 га за адресою: м. Дніпро, вул. Можайського, буд. 27, кадастровий номер :08:630:0014, яка належала йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 31 січня 1997 року ДПД*001491, виданого згідно рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 1823 від 19.12.1996 року, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 28-35).

20 грудня 2013 року померла ОСОБА_5 (а.с. 22), яка залишила заповіт, згідно якого заповіла відповідачу ? частину житлового будинку № 27 по вул. Можайського в м. Дніпрі, а позивачу автомобіль НОМЕР_1 (а.с. 91 оберт). 28 березня 2014 року відповідач подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (а.с. 86), а згодом 24 січня 2017 року відповідач звернувся до нотаріуса з заявою про відмову від спадщини (а.с. 99 оберт). Постановою державного нотаріуса Другої ДДНК ОСОБА_8 від 24 січня 2017 року йому було відмовлено в прийнятті заяви про відмову від спадщини (а.с. 101-102).

Позивач 28 березня 2014 року звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, померлої 20 грудня 2013 року (а.с. 86 оберт). Постановою державного нотаріуса Другої ДДНК ОСОБА_8 від 27 січня 2017 року позивачу було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 104).

У відповідності зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього ж Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною 1 статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

На підставі ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкуваннях» зазначено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У положеннях п. 3.1 ОСОБА_9 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13 розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

З огляду на те, що позивач після смерті батька ОСОБА_4, померлого 22 березня 2008 року, вчасно звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, а також те, що позивач проживав зі спадкодавцем ОСОБА_5 з кінця березня 2008 року по день її смерті, тобто на час відкриття спадщини 20 грудня 2013 року, а відповідач на спадщину не претендує, інші спадкоємці відсутні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 законні та обґрунтовані, а, отже, підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкуваннях», ст. ст. 15-16, 392, 1218, 1225, 1261, 1269-1270 ЦК України, ст. 81 ЗК України, ст. ст. 10-11, 59-60, 88, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 нотаріальна контора, про встановлення факту проживання зі спадкодавцем, визнання права власності на земельну ділянку та житловий будинок в порядку спадкування за законом задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на час відкриття спадщини, тобто на 20 грудня 2013 року разом зі спадкодавцем ОСОБА_5, померлою 20 грудня 2013 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_2, зареєстрованим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого 22 березня 2008 року, на ? частину житлового будинку, загальною площею 72,20 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Можайського, буд. 27, та на ? частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Можайського, буд. 27, кадастровий номер :08:630:0014, площею 0,0621 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_2, зареєстрованим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5, померлої 20 грудня 2013 року, на ? частину житлового будинку, загальною площею 72,20 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Можайського, буд. 27, та на ? частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Можайського, буд. 27, кадастровий номер :08:630:0014, площею 0,0621 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.В. Басова