У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ЗакропивногоО.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на заочне рішення Троїцького районного суду Луганської області від 16 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 16 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України») звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 16 серпня 2012 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки у рамках зарплатного проекту, за умовами якого позичальнику відкрито кредитну лінію з лімітом 1 500 грн, зі сплатою 28,00 % річних,строком до 30 серпня 2013 року, вказаний договір було укладено у філії ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» у м. Луганську.

Відповідачка взяті на себе зобов'язання не виконала, на вимоги не реагувала, унаслідок чого станом на 28 липня 2017 року виникла заборгованість за договором про відкриття та обслуговування карткового рахунку у розмірі 455 грн 97 коп., з яких: заборгованість за кредитом (основним боргом) у розмірі 168 грн 47 коп.; заборгованість за процентами у розмірі 155 грн 52 коп.; пеня, нарахована на прострочену заборгованість за кредитом (основним боргом) у розмірі 75 грн 04 коп.; пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами у розмірі 56 грн 94 коп.

З урахуванням наведеного ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» просило суд стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за договором про відкриття та обслуговування карткового рахунку від 16 серпня 2012 року у розмірі 455 грн 97 коп.

Заочним рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 16 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 16 травня 2017 року, у задоволенні позову ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» відмовлено.

У касаційній скарзіПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами укладення між сторонами договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку, а саме не надано примірник цього договору, унаслідок чого відсутні докази порушення відповідачем саме умов вказаного договору та виникнення на його підставі кредитної заборгованості. Посилання банку на розрахунок заборгованості та копію поточної виписки за контрактом зазначені обставини не спростовують.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Пред'являючи позов, позивач посилався на те, що 16 серпня2012 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України»та ОСОБА_3 укладено договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки у рамках зарплатногопроекту, за умовами якого позичальнику відкрито кредитну лінію з лімітом1 500 грн, зі сплатою 28,00 % річних, строком до 30 серпня 2013 року, вказаний договір було укладено у філії ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» у м. Луганську.

ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання не виконала, на вимоги не реагувала, унаслідок чого станом на 28 липня 2017 року виникла заборгованість за договором про відкриття та обслуговування карткового рахунку у розмірі 455 грн 97 коп., з яких: заборгованість за кредитом (основним боргом) у розмірі168 грн 47 коп.; заборгованість за процентами у розмірі 155 грн 52 коп.; пеня, нарахована на прострочену заборгованість за кредитом (основнимборгом) у розмірі 75 грн 04 коп.; пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами у розмірі 56 грн 94 коп.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач зазначав, що кредитним договором передбачено обов'язок позичальника, у разі прострочення виконання зобов'язання за кредитом, процентами, сплачувати на користь банка штрафні санкції. На підтвердження своїх вимог за договором про відкриття та обслуговування карткового рахунку до відповідача, банком було надано розрахунок заборгованості від 28 липня 2016 року та копію поточної виписки за контрактом від 10 серпня 2016 року.

Суди у порушення вищевказаних положень закону та вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не встановили, а вказуючи про те, що банком не підтверджено зобов'язання відповідача за договором про відкриття та обслуговування карткового рахунку, належним чином не перевірили, чи не підтверджуються такі обставини первинними документами, іншими бухгалтерськими документами та документами фінансової звітності, оскільки згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Зазначене узгоджується з положеннями ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський обліку та фінансову звітність в Україні».

Проте суди не перевірили, чи відповідає виписка з особового рахунку відповідача вимогам законодавства щодо порядку бухгалтерського обліку кредитних операцій, чи можна з неї встановити здійснені сторонами операції за кредитом, чи підтверджує вона факт надання відповідачці, як позичальнику, кредитних коштів.

При цьому, дійшовши висновку, що позивач не довів позову, суди не звернули уваги й на таке.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України щодо проведення антитерористичної операції на сході України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких у тому числі включено м. Луганськ.

Судом установлено, що спірний договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку укладено між ОСОБА_3 та філією ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» у м. Луганську, тобто на території, на якій здійснюється антитерористична операція.

Таким чином, суди у порушення вищевказаних положень закону та вимог ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не звернули уваги на те, що оскільки на території м. Луганська здійснювалася антитерористична операція, то зазначена вище філія ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» припинила свою діяльність і частина документів, у тому числі кредитна справа відповідача залишилась у приміщенні філії банку, до якого позивач доступу не має.

Отже, суди фактично ухвалили рішення на припущеннях, що заборонено законом (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» задовольнити частково.

Рішення Троїцького районного суду Луганської області від 16 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 16 травня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.П.Штелик