Справа № 308/8400/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді Бенца К.К.,

при секретарі - Вереш А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу у порядку окремого провадження за спільною заявою подружжя, яке має дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Ужгородського міськрайонного суду в порядку окремого провадження із спільною заявою про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей.

Позовні вимоги мотивують тим, що 17.07.2004 року між подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивілього стану Великоберезнянського районного управління юстиції Закарпатської області, про що було зроблено актовий запис - №16. У шлюбі у них народилися син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2

Заявники вказують на те, що спільне життя у них не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, через протилежні погляди на шлюб та сім'ю , виховання дітей, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин між подружжям. Вважають, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам. У зв'язку з чим заявники вважають, що шлюб носить формальний характер, оскільки жодних обов'язків у сторін, як подружжя не існує. Заявники зазначають, що між ними досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утриманні спільних дітей , про що свідчить нотаріально посвідчений договір від 25.08.2017 року.

З посиланням на викладене, заявники просять суд шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 17.07.2004 року - розірвати.

В судове засідання заявники між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не зявились, на адресу суду від заявників надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.

Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Розгляд справи проведено за відсутності сторін , які не з'явились в судове засідання і у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Як встановлено судом, сторони уклали шлюб 17.07.2004 року, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивілього стану Великоберезнянського районного управління юстиції Закарпатської області, про що було зроблено актовий запис - №16, що стверджується свідоцтвом про шлюб, наявним у матеріалах справи.

У даному шлюбі у сторін народилися: син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується відповідними свідоцтвами про народження серії 1-ФМ №207338 від 19.09.2011 р. виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Великоберезнянського районного управління юстиції в Закарпатській області, та свідоцтвом серія 1-ФМ №342532 від 03.03.2016 р.виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області, копії яких приєднані до матеріалів справи.

Із договору про визначення місця проживання дітей та участі у забезпеченні умов їх життя від 25.08.2017 року посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу вбачається, що сторони досягли домовленості, щодо участі у вихованні їх спільних дітей.

Із договору про сплату аліментів на дітей від 25.08.2017 року посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу вбачається, що сторони досягли домовленості, щодо участі в утриманні їх спільних дітей.

Майновий спір між сторонами відсутній.

Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України.

Суд враховує, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній.

Згідно з ч. 3 ст. 234 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей.

Згідно положення ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Частиною 1 статті 109 СК України передбачено, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Згідно з ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Згідно роз'яснень, які містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу.

При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей.

В ході судового розгляду справи, встановлено , що причиною розірвання шлюбу є небажання сторонами будувати у подальшому сімейні стосунки.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а заявники не мають наміру зберегти шлюб.

За таких обставин, у суду немає підстав для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя, оскільки це буде суперечити моральним засадам суспільства і інтересам обох з подружжя.

З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 носить формальний характер.

При таких обставинах суд приходить до висновку, що дана сімя розпалась остаточно, примирення між подружжям є неможливим, є всі підстави для задоволення позову про розірвання шлюбу.

Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сімю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Згідно ст. 56 ч. 3 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, а ч. 4 цієї ж статті передбачає, що примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з нормами ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 234, 235 ЦПК України та ст.ст. 105, 109, 110,112 Сімейного Кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Заяву подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що зареєстрований 17.07.2004 року у відділі державної реєстрації актів цивілього стану Великоберезнянського районного управління юстиції Закарпатської області, про що було зроблено актовий запис - №16 розірвати.

Залишити ОСОБА_1 після розірвання шлюбу прізвище «Риган».

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4