АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/6240/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1264/17Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Кузнєцової О.Ю., Дорош А.І., при секретарі: Рибак О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання спадкового договору та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про покладення зобовязання не чинити перешкоди у виконанні спадкового договору, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання спадкового договору. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27 лютого 2008 року між ним та ОСОБА_2 було укладено спадковий договір, за умовами якого він передає, після своєї смерті, у власність відповідачки належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, тупик Дарвіна, 8. Вказував, що відповідачка зобовязалась забезпечувати його щоденним трьохразовим калорійним харчуванням, у період знаходження у лікарні в звязку з хворобою кожен день відвідувати його, згідно з рецептами лікарів забезпечувати належними лікарськими засобами, один раз на тиждень прибирати у будинку. Позивач зазначив, що відповідачка не виконує взяті на себе зобов'язання за спадковим договором, а саме не звертає уваги на його стан здоров'я, не забезпечує харчуванням та медикаментами, не відвідує та відмовляється виконувати його розпорядження. В звязку з чим, просив суд розірвати спадковий договір, який було укладено 27 лютого 2008 року між ним та відповідачем, і який було посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за № 1156.

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про покладення зобовязання не чинити перешкоди у виконанні спадкового договору. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 27 лютого 2008 року між нею та ОСОБА_3, її рідним дядьком, було укладено спадковий договір, умови якого вона виконує у повному обсязі. Проте, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 налаштовували ОСОБА_3 негативно щодо неї, внаслідок чого, він став перешкоджати їй у доступі до будинку, викидає придбані нею продукти харчування. У звязку з чим ОСОБА_2 просила зобовязати ОСОБА_3 не чинити їй перешкоди у виконанні зазначеного вище спадкового договору.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволено.

Розірвано спадковий договір від 27 лютого 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_4. реєстровий номер 1156, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в розмірі 551 грн. 20 коп.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов'язання не чинити перешкоди у виконанні спадкового договору відмовлено.

З даним рішенням суду не погодилась ОСОБА_2 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 березня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, а позов ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі. Апелянт вважає, що рішення місцевого суду є незаконне, необґрунтоване та винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом неповно зясовані обставини справи, що мають суттєве значення для вирішення даного спору.

Судове засідання проводилося за участі представника позивача ОСОБА_3, за відсутності інших осіб, які будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не зявилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, що27 лютого 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено спадковий договір. У пункті 1 зазначеного вище договору передбачено, що ОСОБА_3 (відчужувач) передає, після своєї смерті, у власність ОСОБА_2 (набувач майна) належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться у тупику Дарвіна, 8 у м. Кременчуці, Полтавської області.

Відповідно до п. 6 вказаного договору за згодою сторін на набувача майна покладається обовязок забезпечувати відчужувача щоденним трьохразовим калорійним харчуванням, у період знаходження у лікарні в звязку з хворобою кожен день відвідувати його, згідно з рецептами лікарів забезпечувати належними лікарськими засобами, один раз на тиждень прибирати у будинку, здійснювати щоденні прогулянки на свіжому повітрі.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не виконуються умови спадкового договору належним чином, що призвело до порушення прав ОСОБА_3, а тому наявна необхідність його розірвання. Разом з цим, місцевий суд зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобовязання не чинити перешкоди у виконанні спадкового договору слід залишити без задоволення, у звязку з їх недоведеністю.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ст.1302 ЦК України, за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Згідно до положень, викладених у ст.1305 ЦК України, набувач у спадковому договорі може бути зобов'язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.

Відповідно до ч.1 ст.1308 ЦК України та пункту 11 спірного договору спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень.

Згідно вимог ст.ст. 1302, 1305 ЦК України, обовязки по вчиненню певних дій, передбачених договором, покладено на набувача, отже відповідач повинен довести факт вчинення відповідних дій. Однак, відповідач будь-яких доказів у підтвердження виконання у повному обсязі обов'язків, передбачених п.6 спадкового договору не надав.

Так, місцевим судом встановлено, що ОСОБА_3 є інвалідом першої групи, а, отже, немає можливості самостійно займатися домашнім господарством та потребує постійного стороннього догляду, унаслідок чого ним і було укладено спірний спадковий договір.

Відповідно до договору про соціальне обслуговування (надання соціальних послуг) одинокого (проживаючого самотньо) громадянина з ІІІ групою рухової активності догляд за позивачем здійснює соціальний робітник, а саме ОСОБА_7, яка купує йому продукти за грошові кошти позивача, та готує їжу. Крім того, соціальний робітник відвідує ОСОБА_3 лише двічі на тиждень, внаслідок чого він звертався за допомогою до ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що підтверджувалось їх показаннями, наданими як свідками.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно положень ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними, допустимими та достовірними.

Однак, відповідачем не надано доказів щодо належного її виконання своїх зобовязань за спадковим договором, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3, та відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 На думку колегії суддів, судом першої інстанції, обґрунтовано не взято до уваги показання свідків сторін, оскільки вони мають субєктивний характер, а тому не слугувати для встановлення істини по справі.

При цьому, колегією суддів, взято до уваги час подання позову ОСОБА_2, який був значно пізніше ніж подання позову ОСОБА_3 Даний факт в сукупності з іншими обставинами справи, вказує на відсутність реальних підстав у ОСОБА_2 для його заявлення, та викриває його «захисний» характер по відношенню до позову іншої сторони.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог зазначеного Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

В свою чергу доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, які є повторенням доводів заперечень на позов ОСОБА_3 та доводів позову останньої, не спростовують правильних висновків суду та зводяться лише до власної оцінки доказів по справі.

Тому, враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_8 /підпис/ ОСОБА_9

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1

З оригіналом згідно: