Справа № 361/1982/17 Головуючий у І інстанції Селезньова Т. В.
Провадження № 22-ц/780/3335/17 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 58 05.07.2017
УХВАЛА

Іменем України

05 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Гуль В.В., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2017 року про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

встановила:

у провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебуває на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

31 березня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області із заявою про вжиття заходів забезпечення позову в межах ціни позову, яку мотивував тим, що внаслідок дорожньо - транспортної пригоди ОСОБА_2 завдав позивачеві матеріальної шкоди у розмірі 149 117,98 грн., в добровільному порядку шкоду відшкодовувати відмовляється.

Позивач вважає, що вищезазначені дії відповідача, дають підстави вважати, що останній намагається уникнути відповідальності за завдану шкоду, та може здійснити відчуження належного йому майна третім особам, що суттєво ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду на випадок задоволення позову.

Просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти належні ОСОБА_2, який зареєстрований за адресою: 17062, АДРЕСА_1, РНОКПП - НОМЕР_1.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2017 року заяву задоволено частково.

Застосовано захід забезпечення позову у вигляді заборони на відчуження земельної ділянки площею 0,2528 га, кадастровий НОМЕР_3 цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 житлового будинку АДРЕСА_1 реєстраційний номер об'єкта нерухомості 9168470, що належать на праві власності ОСОБА_2

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на її незаконність та необґрунтованість, такою, що постановлена з неповним з'ясуванням обставин справи, просив скасувати ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2017 року та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні заяви відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не врахував, що співвласником на вищезазначену земельну ділянку та житловий будинок, є дружина відповідача - ОСОБА_4, з якою апелянт з 2000 року перебуває у зареєстрованому шлюбі.

На момент набуття права власності на земельну ділянку (2014 рік) та житловий будинок (2014 рік) ОСОБА_2 перебував у шлюбі, а відповідно вказане майно перебуває у спільній сумісній власності подружжя.

Також, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не встановив реальну вартість майна, яке належить відповідачеві. Вартість земельної ділянки не відома, а вартість житлового будинку є заниженою та такою, що не відповідає ринковій вартості майна.

Апелянт стверджує, що відсутні будь - які докази, які встановлюють реальну вартість майна, крім того, безпідставно було постановлена оскаржувана ухвала в якій встановлено загальну вартість нерухомого майна - 26 252 грн.

Крім того, даний вид забезпечення позову є неспівмірним із заявленими позовними вимогами та відсутні підстави вважати, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що розмір заявлених позовних вимог складає - 149 117,98 грн., а вартість належного відповідачу майна, відсутність даних про наявне у відповідача інше майно, окрім житлового будинку вартістю 26 252 грн. і земельної ділянки, а також враховуючи, що невжиття заходу забезпечення позову може у подальшому ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду на випадок задоволення позову, то суд вважав доцільним, співмірним і необхідним застосувати захід забезпечення у вигляді заборони на відчуження належних відповідачу житлового будинку і земельної ділянки, і не вбачав підстав для застосування такого заходу забезпечення як накладення арешту.

Враховуючи, що арешт майна як обтяження включає в себе в тому числі і заборону на відчуження арештованого майна, то застосування такого заходу забезпечення позову як заборона на відчуження не означає застосування іншого заходу забезпечення, тобто є можливим в межах розгляду заяви позивача.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони узгоджуються з нормами процесуального права з огляду на наступне.

За правилами ч.1,2 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно з вимогами ст.152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії та ін. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до абз.1,3 п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Як роз'яснив Пленум Верхового суду України в своїй постанові №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у частині 1 статті 152 ЦПК України перелік видів забезпечення позову не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, встановлених частиною 4 зазначеної статті.

У відповідності до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року, колегія суддів, врахувала докази, наявні в матеріалах справи, пересвідчившись в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувавши обсяг позовних вимог, а також відповідність і співмірність способу забезпечення позову, який просить застосувати заявник, позовним вимогам, в порядку забезпечення заявленого позову.

З матеріалів справи випливає, що позивачем заявлено вимоги майнового характеру і згідно заявленого позову, вимоги пов'язані з відшкодуванням відповідачем завданої майнової шкоди у розмірі 149 117,98 грн., тому висновки суду першої інстанції щодо задоволення заяви про забезпечення позову в межах ціни заявленого позову майнового характеру узгоджуються з нормами процесуального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 необхідно відхилити, а ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2017 року про вжиття заходів забезпечення позову - залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Згідно з п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст.303,307,312-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2017 року про вжиття заходів забезпечення позову залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді