Справа № 761/6615/17
Провадження № 2/761/3970/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2017 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Всеукраїнського об'єднання обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Об'єднання організацій роботодавців «Всеукраїнська конфедерація роботодавців житлово-комунальної галузі України», про визнання галузевої угоди такою, що не укладена та зобов'язання виконувати умови галузевої угоди,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2017 року Всеукраїнське об'єднання обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» звернулося до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України, згідно якого, з урахування заяви про збільшення позовних вимог, поданої до суду 03.05.2017 року, просить; визнати Галузеву угоду №7 такою, що не укладена; зобов'язати відповідачів виконувати їх обов'язки за Галузевою угодою №26 від 04.10.2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства та Профспілкою працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості разом із Об'єднанням організацій роботодавців «Всеукраїнська конфедерація роботодавців житлово-комунальної галузі України» було укладено Галузеву угоду, яка була зареєстрована Мінсоцполітики України було укладено Галузеву угоду, яка була зареєстрована Мінсоцполітики України за №7 від 31.01.2017 року.

Разом з тим, на думку позивача, вказану угоду слід визнати такою, що не укладена, з огляду на наступне.

Так, як вказує позивач, Федерацією роботодавців ЖКГ України разом з Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства та Профспілкою працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України було укладено галузеву угоду, яка була зареєстрована Мінсоцполітики України в реєстрі за №26 від 04.10.2013 року, положеннями п. 1.7 якої обумовлено, що вона (угода) продовжує діяти, зокрема після закінчення строку її дії, до того часу, поки сторони не укладуть нову або не переглянуть чинну Галузеву угоду №26, а також зберігає чинність у разі зміни складу та структури суб'єкта сторони роботодавця, від імені якого цю угоду укладено.

При цьому, положеннями ст. 10 Закону України «Про колективні договори і угоди» передбачено, що укладенню колективної угоди передують колективні переговори, які розпочинаються шляхом письмового повідомлення одною з сторін колективної угоди інших сторін про початок переговорів, не раніш як за три місяці до закінчення строку дії такої угоди, а інші сторони, при цьому, протягом семи днів повинні розпочати переговори.

Однак, позивач вказує, що він, як суб'єкт сторони роботодавців діючої Галузевої угоди№26, не отримував жодних письмових повідомлень про початок колективних переговорів, як того вимагають положення ст. 10 Закону України «Про колективні договори і угоди» та умови Галузевої угоди №26.

Крім того, враховуючи вимоги ч.ч. 3, 4 ст.9 та ч.2 ст. 10 Закону України «Про колективні договори і угоди» щодо ведення колективних переговорів суб'єктами сторін діючої колективної угоди, яка продовжує діяти до того часу, поки сторони не укладуть нову або не переглянуть чинну, позивач вважає, що суб'єкт сторони роботодавців Галузевої угоди №7 був визначений її сторонами з порушенням вимог чинного законодавства.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що Федерація визнана репрезентативною для представлення інтересів роботодавців на галузевому рівні соціального діалогу, що, в свою чергу, підтверджується рішенням Національної служби посередництва і примирення, позивач просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача Адамов О.І. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України Шепель Д.В. у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, посилаючись на ті обставини, що відповідачами при укладенні Галузевої угоди №7 було дотримано всіх вимог чинного законодавства щодо процедури та порядку укладення такого виду угод.

Представник відповідача Профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України Петренко І.В. у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував з підстав їх необґрунтованості та безпідставності.

Представник третьої особи Об'єднання організацій роботодавців «Всеукраїнська конфедерація роботодавців житлово-комунальної галузі України» Мельник В.В. у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства та Профспілкою працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості разом із Об'єднанням організацій роботодавців «Всеукраїнська конфедерація роботодавців житлово-комунальної галузі України» було укладено Галузеву угоду, яка була зареєстрована Мінсоцполітики України було укладено Галузеву угоду, яка була зареєстрована Мінсоцполітики України за №7 від 31.01.2017 року.

При цьому, в п.8.1.10 вказаної угоди її підписанти домовились, що з моменту чинності цією Угодою вважати такою, що втратила чинність, Галузеву угоду між Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2013-2015 роки, яка зареєстрована Міністерством праці та соціальної політики України 04.10.2013 року за №26.

Разом з тим звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач, як на одну з підстав для задоволення своїх позовних вимог, посилається на ті обставини, що відповідачами при укладенні Галузевої угоди №7 було порушено вимоги ч.1 ст. 10 Закону України «Про колективні договори і угоди» щодо належного повідомлення Федерації про початок переговорів, які передують укладенню нової або перегляду чинної галузевої угоди, а також положення ч.ч.3.4 ст. 9 та ч.2 ст. 10 Закону України «Про колективні договори і угоди» щодо визначення суб'єкта сторони роботодавців Галузевої угоди №7.

Так, положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 10 Закону України «Про колективні договори і угоди» передбачено, що укладенню нової колективної угоди передують колективні переговори, які розпочинаються шляхом письмового повідомлення одною з сторін колективної угоди про початок переговорів. Будь-яка із сторін не раніш як за три місяці до закінчення строку дії колективного договору, угоди або у строки, визначені цими документами, письмово повідомляє інші сторони про початок переговорів.

У відповідності до ч.ч.3, 4 ст. 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» після закінчення строку дії колективний договір, угода продовжує діяти до того часу, поки сторони не укладуть новий або не переглянуть чинний, якщо інше не передбачено договором, угодою. Колективний договір, угода зберігають чинність у разі зміни складу, структури, найменування роботодавця, від імені якого укладено цей договір, угоду.

Водночас, п.1.8 Галузевої угоди передбачено, що Галузева угода продовжує діяти до підписання нової Галузевої угоди, в тому числі у разі зміни найменування сторін, якщо вони стали правонаступниками.

При цьому, згідно п. 8.1.4 Галузевої угоди №26 сторони домовились розпочати переговори не пізніше ніж у семиденний термін з моменту отримання пропозицій щодо внесення змін до цієї Угоди від будь-якої зі Сторін.

Як вже зазначалось вище, позивач вказував, що він, як суб'єкт сторони роботодавців діючої Галузевої угоди №26, не отримував жодних письмових повідомлень про початок колективних переговорів, як того вимагають положення ст. 10 Закону України «Про колективні договори і угоди» та умови Галузевої угоди №26.

Разом з тим, вказані твердження позивача спростовуються наявною в матеріалах справи копією листа Мінрегіону від 03.02.2016 року за №7/10-1087, згідно якого відповідач звернувся до ЦК профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України, Всеукраїнського об'єднання обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Об'єднання організацій роботодавців «Всеукраїнська конфедерація роботодавців житлово-комунальної галузі України» з проханням для участі у колективних переговорах з укладенням Галузевої угоди на новий строк надати своїх представників до складу робочої комісії з підготовки наказу Мінрегіону щодо укладення відповідної Галузевої Угоди.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, Федерація листами від 22.02.2016 року за №10/22-02-081 та від 31.03.2016 року за №01/31-03-114, а також Всеукраїнська конфедерація роботодавців житлово-комунальної галузі України листом від 22.02.2016 року за №02-01 підтримали пропозицію розпочати переговори про перегляд Галузевої угоди і надали кандидатури своїх представників до складу робочої комісії з підготовки відповідного наказу Мінрегіону.

Водночас, як встановлено в судовому засіданні, в тому числі з наявного в матеріалах справи копія листа Мінрегіону від 29.11.2016 року за №7/10-14438 та протоколу наради від 01.12.2016 року, позивач, будучи належним чином повідомленим про проведення 01.12.2016 року наради щодо переговорів про укладення Галузевої угоди на новий строк, не з'явився на вказану нараду, де й було прийнято рішення про початок проведення колективних переговорів з укладенням Галузевої угоди на новий строк без Федерації.

Крім того, слід зазначити, що згідно з вимогами ч.3 ст.4 Закону України «Про соціальний діалог в Україні» для участі у колективних переговорах з укладення колективних договорів і угод, тристоронніх або двосторонніх органах та у міжнародних заходах склад суб'єктів профспілкової сторони та сторони роботодавців визначається за критеріями репрезентативності.

В свою чергу, зі змісту листа Мінрегіону від 05.12.2016 року вбачається, що відповідно до інформації, зазначеної в Реєстрі роботодавців, які пройшли оцінку відповідності критеріям репрезентативності на національному та галузевому рівня, який розміщено на офіційному сайті Національної служби посередництва і примирення у вільному доступі, репрезентативність Всеукраїнського об'єднання обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунального господарства «Федерація роботодавців ЖКГ України» підтверджена з 18.10.2011 року до 17.10.2016 року (свідоцтво №019-11-00-Г) та з 12.01.2017 року по 11.01.2022 року (свідоцтво №001-17-00-Г).

Таким чином, в період з 17.10.2016 року по 12.01.2017 року у Всеукраїнського об'єднання обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунального господарства «Федерація роботодавців ЖКГ України» було відсутнє свідоцтво про підтвердження репрезентативності.

Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57- 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а його позовні вимоги не ґрунтуються на жодній з підстав для визнання угоди такою, що не укладена, судприйшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити Всеукраїнському об'єднанню обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» в задоволенні позову до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Об'єднання організацій роботодавців «Всеукраїнська конфедерація роботодавців житлово-комунальної галузі України», про визнання галузевої угоди такою, що не укладена та зобов'язання виконувати умови галузевої угоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: