Справа № 306/55/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 жовтня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Бисаги Т.Ю. і ОСОБА_1,

при секретарі: Терпай С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Свалявського районного суду від 04 лютого 2015 р. за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ КБ «ПриватБанк» (надалі - Банк) звернулося до суду з позовом у січні 2015 р.

Після уточнення позовних вимог у лютому 2015 р. (а.с.34-35) просило стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість у сумі 30 463,13 грн. за кредитним договором № MKSWGI від 21.03.2008 р. і вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Свалявського районного суду від 04 лютого 2015 р. у задоволені позову відмовлено.

Банк просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким уточнені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводить про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Указує що судом першої інстанції належним чином не було досліджено умов укладеного кредитного договору та розрахунок заборгованості, які є належними та допустимими доказами в цій справі. Зазначає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору. Указує, що судом першої інстанції не було встановлено виконання боржником у повному обсязі узятих на себе зобовязань за кредитним договором.

У письмових запереченнях (а.с.83-86) представник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню із ухваленням нового по суті позовних вимог, із таких мотивів.

Суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується із цим висновком у звязку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального та процесуального права.

Установлено, що між Банком і ОСОБА_2 21.03.2008 р. було укладено кредитний договір № MKSWGI, згідно з умовами якого Банк зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 300 000 грн. на термін до 21.03.2018 р., а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами (зокрема, 15% річних) в строки та в порядку, встановлені кредитним договором (а.с.7-10). Банк узяті на себе зобовязання перед позичальником виконав. Однак, ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором не виконувала, внаслідок чого станом на 28.11.2014 р. у неї утворилася заборгованість у розмірі 30 463,13 грн. (а.с.4-6).

За змістом ст.ст. 525, 526, 599, 611, 629 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Суд першої інстанції, обґрунтовуючи відмову в задоволенні позовних вимог, зокрема, виходив із того, що згідно з рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 31.10.2012 р. із ОСОБА_2 було стягнуто заборгованість по кредитному договору в розмірі 59 909,43 грн. Суд дійшов висновку, що тіло кредиту по кредитному договору було повністю погашено, що підтверджується постановою про закриття виконавчого провадження від 26.06.2013 р., а тому нарахування пені та штрафів після закінчення виконавчого провадження не передбачено.

Між тим, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 р. (справа № 6-1206цс15).

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 31 жовтня 2012 р. апеляційну скаргу Банку було задоволено, а рішення Свалявського районного суду від 17 травня 2012 р. скасовано. У задоволенні первісного позову ОСОБА_2 відмовлено, зустрічний позов Банку задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку 59 909,43 грн. заборгованості по кредитному договору (а.с.33а-33б). Згідно з постановою про закінчення виконавчого провадження від 26.06.2013 р. (а.с.33) ОСОБА_2 було сплачено заборгованість за кредитним договором у розмірі 59 909,43 грн. на виконання виконавчого листа № 710/1199/12, виданого 23.11.2012 р.

Банк при зверненні до суду з позовом у січні 2015 р. і після уточнення позовних вимог у лютому 2015 р. урахував наявну кредитну заборгованість станом на 28.11.2014 р. у розмірі, яка загалом складає 30 463,13 грн. Проценти та пеня за користування кредитними коштами, яка предявлена до стягнення із відповідача, розрахована за період ухвалення судового рішення апеляційним судом Закарпатської області від 31.10.2012 р. і до його повного виконання 26.06.2013 р. Це підтверджується розрахунком заборгованості, який наявний у матеріалах справи (а.с.4-6).

Стороною відповідача 03.09.2015 р. було заявлено клопотання про призначення судово-бухгалтерської, економічної експертизи (а.с.94) на вирішення якої було поставлено два питання, один із яких щодо наявного розрахунку заборгованості. Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області 06.10.2015 р. було призначено судово-бухгалтерську експертизу (а.с.105-107). 05.07.2016 р. (а.с.115) від експертної установи надійшло повідомлення про неможливість дачі висновку по призначеній експертизі із-за необхідності надання додаткових документів. Після того, як суд апеляційної інстанції зібрав необхідні документи для проведення експертизи, ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 06 березня 2017 р. (а.с.1567-158) у справі повторно було призначено судову бухгалтерську експертизу. Однак, через несплату коштів за проведення експертизи ОСОБА_2, 08 червня 2017 р. матеріали справи були повернути без виконання ухвали суду (а.с.168).

Указане може свідчити про незацікавленість відповідача у доведенні своєї позиції, яка стосується заперечення розрахунку заборгованості, наданого Банком, а сам факт наявності кредитної заборгованості не заперечується. Оспорюється сума.

Враховуючи вимоги ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, Банк мав право на стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені до остаточного виконання рішення апеляційного суду Закарпатської області від 31 жовтня 2012 р.

За приписами статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України. Висновки суду першої інстанції є необґрунтованими, при ухваленні судового рішення не було застосовано жодної норми матеріального закону, які необхідно застосовувати до цих правовідносин, не було досліджено доказів наданих Банком, зокрема розрахунку заборгованості, що призвело до неправильного вирішення спору.

Згідно з положеннями ст.ст. 526 ч.1, 530 ч.1 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо позики, якщо інше не встановлено параграфом про кредит і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з вимогами ст. 610, 611 ч.1 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором.

Відповідно до ст.ст. 10 ч.1, ч.3, ст. 60 ч.1, ч.4, ст. 213 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що оскаржене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як суперечне положенням ст. 213 ЦПК України, а позов задоволенню як обґрунтований і доведений.

Судові витрати в сумі 3 806,32 грн. відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 526 ч.1, 530 ч.1, 549, 550 ч.1, 610, 611 ч.1, 634 ч.ч.1, 2, 1049 ч.1, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 212, 213, 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.2, п.3, п.4, ч.2, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

РІШИЛА:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

2. Рішення Свалявського районного суду від 04 лютого 2015 року скасувати.

3. Позов задовольнити.

4. Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» 30 463 (тридцять тисяч чотириста шістдесят три) гривні 13 коп. заборгованості за кредитним договором № MKSWGI від 21.03.2008 р. із яких: 9 605 (девять тисяч шістсот пять) гривень 94 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом; 18 087 (вісімнадцять тисяч вісімдесят сім) гривень 81 коп. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором; 2 769 (дві тисячі сімсот шістдесят девять) гривень 38 коп. штраф (процентна складова), а також 3 806 (три тисячі вісімсот шість) гривень 32 коп. у відшкодування судового збору.

5. Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: