Категорія 27 Доповідач Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука В.В.

суддів: Медвецького С.К., Копаничук С.Г.,

за участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02.06.2017 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2016 року позивач звернувся в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що 04.07.2008 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір №б/н, за яким остання отримала кредит в розмірі 1 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В позові зазначено, що банк щодо зміни кредитного ліміту керується п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де вказано, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання цього договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Крім того, в позові вказано, що ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконав і надав кредитні кошти, однак відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 23.10.2016 року становить 11 089,56 грн., з яких: 1 068,94 грн. заборгованість за кредитом, 6 234,74 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 3 019,71 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. штраф (фіксована частина), 516,17 грн. штраф (процентна складова), а тому просив стягнути з відповідача на його користь зазначену заборгованість, а також стягнути судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.06.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, при цьому зроблено посилання на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні представник ПАТ КБ «Приватбанк» апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини.

ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнали, вказавши на її безпідставність та законність і обґрунтованість рішення суду.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що позов є недоведеним, при цьому наслідки пропуску строку позовної давності застосовані не були.

Однак погодитись з таким висновком районного суду не можна, оскільки судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права, тому суд апеляційної інстанції на підставі п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове рішення з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 04.07.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого остання отримала кредит в розмірі 1 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Факт укладення між сторонами кредитного договору підтверджується підписаною відповідачем заявою, в якій вона також засвідчила про своє ознайомлення та згоду із Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою.

Пунктом 3.1.1 Правил користування платіжною карткою передбачено, що строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця.

Згідно із ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до вимог ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Вимогами ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи видно, що на виконання умов договору, позивач надав ОСОБА_2 передбачені кредитним договором кошти, однак відповідач взяті на себе зобовязання по погашенню кредиту в повній мірі не виконала, що призвело до виникнення заборгованості, наявність якої відповідачем не заперечувалась без зазначення її розміру.

Крім того, з матеріалів справи видно, що 02.06.2017 року представником ОСОБА_2 до суду першої інстанції подано заяву про застосування строків позовної давності відповідно до вимог ст. 267 ЦК України, посилаючись на те, що строк дії картки «Універсальна» становить 2 роки, тобто до липня 2010 року і строк позовної давності в три роки сплинув в липні 2013 року, а також зазначено, що останній платіж ОСОБА_2 здійснено 28.04.2010 року.

Згідно із ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу.

З матеріалів справи видно, що умовами кредитного договору передбачено, що позивач надає кредит з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У правовій позиції, висловленій у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 01.10.2014 року у справі №6-134цс14, передбачено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Колегія суддів звертає увагу, що банком не надано інформації щодо строку дії кредитної картки №051054, виданої ОСОБА_2 а також на вимогу суду першої інстанції не надано оригінал кредитного договору від 04.07.2008 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2, та належним чином завірені виписки по рахунках банківського бухгалтерського обліку за період, починаючи з дати отримання кредиту до моменту звернення до суду з позовом.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н, укладеним між ПАТ «Приватбанк» та ОСОБА_2 видно, що 13.11.2010 року боржником було здійснено платіж по погашенню заборгованості.

Також, із розрахунку заборгованості видно, що останній платіж ОСОБА_2 було здійснено в січні 2014 року в сумі 10,29 грн., однак дана обставина є суперечливою і не може бути прийнята до уваги, оскільки банком не надано належних доказів про те, що саме в межах строку дії виданої відповідачу картки було здійснено даний платіж та обставин його здійснення.

На вимогу суду надати підтвердження обставин здійснення вказаного платежу, представником позивача було зазначено, що в даному випадку можливо платіж не здійснювався, а відбулось зарахування коштів після здійснення будь-якої іншої банківської операції, однак належних і допустимих доказів на підтвердження обставин вказаного зарахування надано не було, тому судова колегія вважає недоведеним факт, що в січні 2014 року відповідачем або з її згоди іншою особою, було здійснено платіж на погашення кредиту.

Крім того, в судовому засіданні відповідачем ОСОБА_2 було зазначено, що з 2010 року платежів на погашення кредиту нею не здійснювалось, а також відсутні докази, що кошти списувались з належних їй рахунків.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

У правовій позиції, висловленій у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 09.11.2016 року у справі №6-1457цс16 визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Суди повинні дослідити графік погашення кредитної заборгованості та встановити чи передбачають умови кредитного договору виконання зобовязання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, а відтак така не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Таким чином, з урахуванням дати здійснення останнього платежу по кредиту, яким є 13.11.2010 року та дати закінчення строку дії платіжної картки, судова колегія приходить до висновку, що позивачу було достовірно відомо про порушення свого права і ним без поважних причин пропущено, передбачений законом строк позовної давності, що відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову.

На підставі наведеного, судова колегія приходить до висновку, що рішеннясуду першої інстанції, яке не ґрунтується на вимогах закону, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02.06.2017 року скасувати.

В задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_3

Судді: /підпис/ ОСОБА_4

/підпис/ ОСОБА_5

Згідно з оригіналом: