Справа № 159/4907/16-ц Провадження № 22-ц/773/1249/17 Головуючий у 1 інстанції: Бондар В.М.
Категорія: 39 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю. ,

суддів - Матвійчук Л.В., Русинчука М.М.,

з участю:

секретаря Лимаря Р.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Козлиничівської сільської ради Ковельського району Волинської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_4 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися в суд із даним позовом, мотивуючи його тим, що після смерті їхньої матері ОСОБА_5 відкрилась спадщина за заповітом. Після її смерті залишилось спадкове майно земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, та земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані на території Козлиничівської сільської ради Ковельського району Волинської області, і житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул. Нова, 18 в с. Козлиничі Ковельського району Волинської області. За життя спадкодавець склала заповіт, за яким усе своє майно заповіла у рівних частинах своїм дітям : синам ОСОБА_2, ОСОБА_3 та дочці ОСОБА_6, яка померла 16 січня 2016 року. Позивачі зазначали, що прийняти спадкове майно не змогли через відсутність оригіналів усіх необхідних документів та у зв»язку з необізнаністю з відповідними законами. На підставі наведеного просили визнати викладені обставини поважними причинами пропуску для прийняття спадщини та визначити їм додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, тривалістю 3 місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 червня 2016 року позов задоволено.

Визначено ОСОБА_2, ОСОБА_3 додатковий строк три місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання ними заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті матері ОСОБА_5, яка померла 07.08.2012 року.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4, як особа, яка не брала участі у справі, подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом усіх обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове - про відмову у позові.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1, дослідивши обставини справи, що підтверджені відповідними доказами, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, пред»явлені до Козлиничівської сільської ради, суд першої інстанції виходив з того, що причиною пропуску позивачами шестимісячного строку подачі заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини є поважними, а саме це відсутність правовстановлюючих документів на майно та юридична необізнаність позивачів з нормами закону, що регулюють правовідносини щодо спадкування.

Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки він не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.ст. 13, 292 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не беруть участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є синами померлої ОСОБА_5, що підтверджено свідоцтвами про народження (а.с.16, 17).

05 листопад 2009 року спадкодавець склала заповіт, в якому усе своє майно заповіла у рівних частинах своїм дітям синам ОСОБА_2, ОСОБА_3 та дочці ОСОБА_6

Як вбачається з доданих до апеляційної скарги документів, ОСОБА_6 (до шлюбу ОСОБА_3) Н.В. є дочкою померлої ОСОБА_5 та сестрою позивачів у справі і матір»ю особи, яка подала апеляційну скаргу, ОСОБА_4, що доводиться свідоцтвами про шлюб та народження.

07 серпня 2012 року ОСОБА_5 померла, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії І-ЕТ №130827, де вказано її місце смерті місто Ковель Волинської області. (а.с.4).

16 січня 2016 року померла ОСОБА_6, як видно зі свідоцтва про смерть серії І-ЕГ №192297 (а.с.5).

З матеріалів справи та документів, доданих до апеляційної скарги та в судовому засіданні апеляційного суду, вбачається, що після смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно земельні ділянки, які розташовані на території Козлиничівської сільської ради Ковельського району Волинської області для ведення особистого селянського господарства, земельна ділянка, яка розташована на території цієї ж сільської ради для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул. Нова, 18 в с. Козлиничі, Ковельського району Волинської області.

З довідки, виданої сільським головою с. Козлиничі 05.12.2016 р. за №677, видно, що на день смерті ОСОБА_5 (07.08.2012 р.) в житловому будинку вона була зареєстрована одна. Крім неї в господарстві на час смерті ніхто не був зареєстрований і не проживав (а.с.42).

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі вказував, що за заповітом його матері ОСОБА_6 належало 1/3 частки спадкового майна, як кожному із спадкоємців, в тому числі і позивачам у справі. Зазначав, що бабуся ОСОБА_5 на день смерті, хоча і була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, однак фактично проживала з його матір»ю ОСОБА_6 в місті Ковелі, де і померла, тому вважає, що його мати фактично прийняла спадщину. Вказує, що оскільки він не був залучений до участі у справі як спадкоємець після смерті його матері ОСОБА_6, суд дані обставини не зміг перевірити. Крім того, стверджує про існування спору між ним і позивачами, який розглядається в суді про встановлення факту спільного проживання спадкодавців та визнання за ним права власності в порядку спадкування на частину спадкового майна.

В судовому засіданні апеляційного суду представником позивача надано суду копію ухвали Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 жовтня 2017 року, яка не набрала законної сили, у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання та визнання права власності в порядку спадкування на 1/3, якою позовну заяву залишено без розгляду у зв»язку з повторною неявкою позивача в судове засідання.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. (ст.. 1220, 1270 ЦК України).

Як визначено у ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу, тобто згідно визначеної законом черговості спадкоємців.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу права на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Разом з тим, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Позивачі посилалися на те, що звернулись до нотаріуса про прийняття спадщини в усному порядку, після чого їм було відмовлено із-за пропуску строку на звернення та розяснено про необхідність звернення до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто.

Якщо спадкоємець протягом вказаного строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, з поважної причини суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.(ст. 1272 ЦК України).

Згідно з рекомендаціями, наданими у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» та розясненнями, наданими Верховним Судом України у пункті 24 Постанови Пленуму від 30.05.2008 р. №7 з приводу розгляду таких справ, належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину.

При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

У вказаній Постанові Пленуму зазначено, що при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Під час розгляду даної справи позивачі не зазначили про існування особи, з якою у них є спір щодо спадкового майна, суд першої інстанції вказані обставини залишив поза увагою та не перевірив наявність спадкової справи у державній нотаріальній конторі, наявність постанови про відмову нотаріуса у видачі свідоцтва, не встановив належним чином коло всіх спадкоємців та не зясував, чи не будуть даним рішенням порушуватися права та інтереси інших осіб, зокрема ОСОБА_7

Отже колегія суддів вважає, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення без з»ясування усіх передбачених законом обставин не дотримано норм матеріального та процесуального права, не залучено до справи усіх належних відповідачів, а тому, розглядаючи справу, суд дійшов до передчасного висновку про задоволення позовних вимог, а спір може бути вирішений в подальшому з участю усіх спадкоємців.

За таких обставин ухвалене судове рішення не можна вважати законним та обґрунтованим, воно підлягає скасуванню з підстав ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового, яким у задоволенні позову слід відмовити, задовольнивши апеляційну скаргу.

Керуючись ст.303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 грудня 2016 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Козлиничівської сільської ради Ковельського району Волинської області про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді