Справа № 182/6189/17
Провадження № 2-о/0182/210/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08.11.2017 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді - Тихомирова І.В.

при секретарі - Рахуба О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа: Нікопольський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення факту смерті, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті.

Свої вимоги мотивує тим, що 12 вересня 2017 року померла його дружина ОСОБА_2.

Реєстрацію смерті ОСОБА_2 було проведено Київським відділом запису актів громадянського стану м. Донецьк Державної ОСОБА_3 Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, про що зроблений актовий запис № 953 та видано свідоцтво про смерть ОСОБА_4 ДНР № 076088.

Однак на даний час, території окремих районів, міст, селищ і сел Донецької та Луганської областей визнано тимчасово окупованими, відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17 березня 2015 року.

Отже, будь-який акт (рішення, документ), виданий органами, їх посадовими особами та службовими особами на тимчасово окупованій території, є недійсним і не створює правових наслідків.

Таким чином, свідоцтво про смерть ОСОБА_2, видане Київським відділом запису актів громадянського стану м. Донецьк Державної ОСОБА_3 Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки є недійсним і не створює правових наслідків.

З метою проведення державної реєстрації смерті ОСОБА_2 відповідно до вимог чинного законодавства України, заявник звернувся до Нікопольського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Однак листом № 3698/14.26-33 від 24 жовтня 2017 року йому було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки заявником не предявлено документ, форма якого, відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року № 454 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті».

Враховуючи наведені обставини, ОСОБА_1 просив суд встановити факт смерті його дружини ОСОБА_2, померлої 12 вересня 2017 року в м. Донецьк, Україна.

Встановлення даного факту заявнику необхідно для державної реєстрації смерті ОСОБА_2 та отримання свідоцтва про смерть, відповідно до зразка та вимог встановлених чинним законодавством України.

ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій вимоги викладені у заяві підтримав та просив суд їх задовольнити (а.с.16).

Заінтересована особа Нікопольський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з заявою ознайомлені, про день та час розгляду справи були належним чином повідомлені, в судове засідання не з'явилися.

Розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Частиною 1 ст. 2571 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, визначено, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Як встановлено судом, 12 вересня 2017 року померла ОСОБА_2, яка доводиться дружиною заявнику (а.с.9), про що 12 вересня 2017 року Комунальним закладом «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» м. Донецька було видано лікарське свідоцтво про смерть № 461 (а.с.5,6).

Реєстрацію смерті ОСОБА_2 було проведено Київським відділом запису актів громадянського стану м. Донецьк Державної ОСОБА_3 Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, про що зроблений актовий запис № 953 та видано свідоцтво про смерть ОСОБА_4 ДНР № 076088.

Однак, відповідно до п. 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнані тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Згідно ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

У звязку з цим, свідоцтво про смерть ОСОБА_2, видане Київським відділом запису актів громадянського стану м. Донецьк Державної ОСОБА_3 Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки є недійсним і не створює жодних правових наслідків.

В жовтні 2017 року заявник ОСОБА_1 звернувся до Нікопольського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з метою проведення державної реєстрації смерті ОСОБА_2 відповідно до вимог чинного законодавства України.

Листом № 3698/14.26-33 від 24 жовтня 2017 року заявнику було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки ним не предявлено документ, форма якого, відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року № 454 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» (а.с.8).

Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5 (з відповідними змінами) встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Отже, надане заявником свідоцтво про смерть, видане органом, що підпорядкований російській окупаційній владі, на яку, як на державу окупанта, відповідно до норм і принципів міжнародного права, покладено відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території, що передбачено ст.5 ч.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Частинами 2,4 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Встановлення звязків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не має можливості надати для реєстрації смерті ОСОБА_2 документи, встановленого законодавством України зразка, з метою захисту законних прав та інтересів заявника як громадянина України, суд вважає за можливе встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, яка настала 12 вересня 2017 року в м. Донецьк, Україна, задовольнивши тим самим заяву ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 256-259, 294,367 ЦПК України, суд

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, яка настала 12 вересня 2017 року в м. Донецьк, Україна.

Рішення підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, що відповідає вимогам п. 1 ч. 8 ст. 367 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_5