Справа № 175/768/17
Провадження № 2/175/287/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2017 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Воздвиженського О.Л.

за участю секретаря Перепелиці Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовом Громадської організації «Незалежна правозахисна громадська організація «Право на захист», ОСОБА_1 до Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа: Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулися до суду із вищезазначеним позовом та просили суд відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 4 000,00 грн. (чотири тисячі гривень 00 копійок) завдану Обухівською (Кіровською) селищною радою Дніпровського району Дніпропетровської області в особі її голови ОСОБА_2, шляхом безспірного списання коштів місцевого бюджету Обухівської (Кіровської) селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області.

Позивачі у судове засідання не зявилися, але надали письмову заяву в якій позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Крім того, просили проводити розгляд справи без їхньої участі.

Представник Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області у судове засідання не зявився, про причину неявки суд не повідомив, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив.

Перевіривши матеріали справи, враховуючи доводи позивача в обґрунтування позову, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що звернення позивачів до суду із даним позовом - є формою захисту своїх прав, свобод і законних інтересів у спосіб, що закріплений частиною 1 статті 55 Конституції України: права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

В даному випадку ОСОБА_1, є громадянкою України та має законне право на відшкодування за рахунок держави матеріальної і моральної шкоди, завданої неправомірними діями посадової особи органу місцевого самоврядування, суб'єктом владних повноважень вчиненим при здійсненні ним своїх повноважень, закріплене ст. 56 Конституції України яка викладена в наступній редакції: кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Права, свободи і законні інтереси ОСОБА_1 були порушені неправомірними діями посадової особи органу місцевого самоврядування при здійсненні ним своїх владних повноважень - головою Обухівської (Кіровської) селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області ОСОБА_2.

Як громадянка України ОСОБА_1 з урахуванням положень Конвенції ООН «Організації Об'єднаних Націй проти корупції» на підставі свого законного права, керуючись Законом України «Про доступ до публічної інформації» особисто звернулася з інформаційним запитом від 03 квітня 2014 року до голови Обухівської (Кіровської) селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області ОСОБА_2 на отримання публічної інформації, яка вже створена та задокументована на носіях розпорядником інформації на порушенні запитання в законом визначений строк, тобто, про надання інформації як загальної публічної:

Інформаційний запит від 03.04.2014 року ОСОБА_1 зареєструвала за вх. №197 від 03.04.2014 року в приміщенні Обухівської (Кіровської) селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області.

Голова Обухівської (Кіровської) селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області ОСОБА_2, який зобовязаний був надати ОСОБА_1 відповідь на запит у визначений ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» 5-ти денний строк з дня отримання запиту, не надав відповідь на запит, чим порушив вимоги вищевказаного Закону.

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07.10.2014 року по адміністративній справі №2а-175/1795/14-а за адміністративним позовом ГО НПГО «Право на Захист» в інтересах члена своєї громадської організації ОСОБА_1 до голови Обухівської (Кіровської) селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними у зв'язку із порушенням права на отримання публічної інформації та зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково, а саме визнано дії голови Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області ОСОБА_2, що виразилися у незабезпеченні виконання запиту від 03.04.2014 року ОСОБА_1 про надання публічної інформації у ненаданні відповіді по суті запита, який було зареєстровано від 03.04.2014 року за вх. №197неправомірними.

Постанова від 07.10.2014 року набрала законної сили 20 жовтня 2014 року.

Відповідно до ч.1 статті 31 ЗУ «Про інформацію» від 02.10.1992 року у разі якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду.

Відповідно до ч.2 ст. 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» громадянин, права та законні інтереси якого порушені розпорядником інформації, має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом.

Судовим рішенням встановлено факт неправомірних дій голови Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області ОСОБА_2, який перебуваючи (на момент дії правовідносин) на посаді голови Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, будучи посадовою особою органу місцевого самоврядування, тобто особою, уповноваженою на виконання функцій місцевого самоврядування щодо порушення останнім законодавства про доступ до публічної інформації, тобто у сфері інформаційних відносин, а відповідно до вимог ч.2 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарської або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, відповідно до ст. 61 ЦПК України даний факт доказуванню не підлягає.

Голова Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області ОСОБА_2, несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом функцій та повноважень.

Встановлення факту неправомірних дій голови Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області ОСОБА_2 у сфері інформаційних відносин Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07.10.2014 року по адміністративній справі №2а-175/1795/14-а - є основною умовою для застосування судом цивільно-правової відповідальності за вказаною правовою нормою.

Джерелом влади в Україні є народ то кожному представнику народу має бути забезпечена можливість особисто або опосередковано (через об'єднання громадян) отримувати інформацію про діяльність органів, що здійснюють від імені народу владні функції та делеговані повноваження.

Така можливість дає змогу контролювати, чи реалізуються сплачені платниками податків повноваження в інтересах народу, а в подальшій перспективі - надає можливість зробити усвідомлений політичний вибір під час виборів, оцінивши роботу кандидатів та політичних сил, які вже знаходились при владі. Обґрунтування моральної шкоди.

Природною реакцією будь-якої нормальної людини на порушення його прав і свободи є те, що ця людина обов'язково відчуває (не може не відчувати) фізичні і та психічні страждання ,які саме і зазнає внаслідок неправомірних діянь.

Позивачі в обґрунтування позовної заяви вказують, що для захисту порушеного права ОСОБА_1 багато часу витратила у своєму житті у складанні - позовних заяв, а у подальшому скарг у своїх інтересах від уповноважених осіб громадської організації до суду всіх трьох адміністративних ланок по вертикалі судової влади, позовної заяви про відшкодування моральної шкоди завданих неправомірними діями голови Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області ОСОБА_2, при цьому весь свій вільний час витрачала на вивчення КАС України, ЦК України, ЦПК України і інших нормативно-правових актів. Це все забирало у ОСОБА_1 багато часу, сил, енергії, засобів, приносило і приносить досі їй почуття постійного приниження та залежності від відповідача, так як вона була змушена просити у суб'єкта владних повноважень те, що їй належить на законних підставах.

Голова Кіровської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області ОСОБА_2 порушив конституційну засаду діяльності посадової особи органу місцевого самоврядування, яка закріплена ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Бездіяльність по відношенню до ОСОБА_1, громадянки України, яка є членом ГО «Право на Захист» є порушенням її конституційного права, закріпленого ст.ст. 21, 22, 28, 40 Конституції України.

На підставі вищевикладеного у ОСОБА_1 виник стресовий стан. Стресовий стан, в ситуації принципово не вирішуваної для неї проблеми, порушивши її нормальні життєві зв'язки, позбавивши ОСОБА_1 можливості реалізації своїх звичок і бажань, завдавши душевних страждань, що стало причиною погіршення відносин з оточуючими близькими їй людьми, тобто заподіявши моральну шкоду.

У зв'язку із характером і глибиною душевних, емоційних, моральних страждань, які ОСОБА_1 відчувала, їх тривалістю і враховуючи також її індивідуальні особливості, з урахуванням того, що доказ, а саме постанова суду від 07.10.2014 року підтверджує конкретні факти порушення її прав відповідачем спричинені їй встановленим судом неправомірними діями відповідача щодо ОСОБА_1 є порушеннями моральних страждань - є також підставою для відшкодування моральної шкоди.

Статтею 3 Конституції України регламентовано, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 268 ЦК України встановлено вимоги, на які позовна давність не поширюється, а саме на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом.

Принцип еквівалентного відшкодування, який взагалі властивий цивільному праву, не застосовується при відшкодуванні шкоди, заподіяної особистим немайновим правам і благам: обсяг шкоди неможливо точно вирахувати, оскільки моральна шкода не має вартісного еквіваленту.

Будь-яка компенсація такої шкоди не буде адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. А критерії оцінки, якими можна керуватися при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, різноманітні.

Відповідно до ч. 3,4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 11 ЦПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст.1174 ЦК України відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування . Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Зі змісту ч.ч.1,2 ст.74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

Підстави, види і порядок відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Конституцією України, цим та іншими законами.

На підставі ч.1 ст.76 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність у разі порушення ними Конституції або законів України.

Відповідно до вимог ст.77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування перед юридичними і фізичними особами визначаються Конституцією України, цим та іншими законами. Шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом.

В п.10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31 березня 1995 року (із подальшими змінами) роз'яснено, при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції України, при встановленні факту заподіяння моральної шкоди бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування або його посадовими чи службовими особами при здійсненні своїх повноважень, моральна шкода підлягає відшкодуванню за рахунок держави або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою КМУ від 15 квітня 2015 року № 215 Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Згідно вказаного Положення, Державна казначейська служба відповідно до покладених на неї завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Згідно п. 35 Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників в редакції від 30 січня 2013 року №45 казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): 1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; 2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; 3) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності; 4) різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні; 5) шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення.

Статтею 9 Конституції України закріплено «Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.»

Згідно ч. 5 статті 8 ЦПК України у разі невідповідності закону України міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір.»

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 13 від 19 грудня 2014 року «Про застосування судами міжнародних договорів України при здійсненні правосуддя», судам роз'ясняється те, що :«норми міжнародного права, які приймаються і визнаються міжнародною спільнотою держав у цілому, в тому числі Україною - є обов'язковими для застосування судами всіх рівнів в Україні і відхилення від яких е Неприпустимим.»

Також згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди повинні застосовувати при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено - «Право на справедливий суд».

Практика Європейського суду з прав людини в Страсбурзі дотримується позиції, що наслідком любого протиправного діяння (будь-то злочин, цивільний делікт чи інші порушення закону) є для середньої, нормальної, законослухняної людини певною моральною шкодою. Моральна шкода складається з фізичних страждань, душевних страждань і інших негативних наслідків, що спричинені незаконною бездіяльністю.

Згідно ст.41 Конвенції про захист прав і шкоду, заподіяну заявнику, якщо визнання порушення права само по собі буде, виходячи із суті справи, недостатнім, як наприклад в справі «Ромашов проти України» від 27.07.2004 року суд вказав у своєму рішенні основних свобод людини, 1950 року, норми якої згідно із людини джерелом національного права. Суд може присудити таку компенсацію, «що заявник поніс деяку моральну шкоду в результаті встановленого порушення, який не може бути відшкодований просто фактом встановлення його судом».

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р., згідно Протоколам 1, 4, 7,11 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено і сказано: «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».

При розгляді справи суд повинен застосувати дану Конвенцію про захист прав людини та основних свобод, яка є частиною національного законодавства України.

Прецедентна практика Європейського Суду з прав людини, юрисдикція якого щодо тлумачення і застосування Конвенції про захист прав і основних свобод людини і протоколів до неї визнається Україною як учасницею цієї Конвенції, вказує на те, що у розумний строк розгляду справи включається період від надходження до суду заяви до закінчення виконання рішення суду.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Твердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Згідно із п. 1 ст. 6 зазначеної Конвенції, провадження з виконання судових рішень є самостійною і невід'ємною частиною судового розгляду. Зокрема, у Рішеннях Суду у справі «Хорнсбі проти Греції» від 19.03.1997 року, у справі «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002 р., у справах «Ромашов проти України» від 27.07.2004 р., «Шаренок проти України» від 22.02.2004 р. та ряду інших, зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне зобов'язальне рішення залишалося без дієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід'ємною частиною цивільного процесу.

Пленум Верховного Суду України у Постанові від № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» відмічає, що треба: Звернути увагу судів на те, що судове рішення є найважливішим актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права. Тому суди повинні неухильно додержувати вимоги про законність і обґрунтованість рішення в цивільній справі.

З огляду на це, ураховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань ОСОБА_1, суд вважає, що розумним, справедливим та виваженим відшкодуванням моральної шкоди позивачу є 4 000,00 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, з відповідача в дохід Держави необхідно стягнути 1600,00 грн. судового збору.

На підставі вищезазначеного ст. 1166, 1167 ЦК України, п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та керуючись ст. 7, 10, 15, 16, 23, 80- 88, 212-218, 223, 224, 294 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги Громадської організації «Незалежна правозахисна громадська організація «Право на захист», ОСОБА_1 до Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа: Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди задовольнити у повному обсязі.

Відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 4 000,00 грн. (чотири тисячі гривень 00 копійок) завдану Обухівською (Кіровською) селищною радою Дніпровського району Дніпропетровської області в особі її голови ОСОБА_2, шляхом безспірного списання коштів місцевого бюджету Обухівської (Кіровської) селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області.

Стягнути з Обухівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області на користь Держави за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя О.Л. Воздвиженський