Справа № 591/5558/16-ц
Провадження № 2/591/439/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого: судді Бурда Б.В. при секретарі: Сітало Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 18 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 1801/0608/75-098 за яким банк надав їй кредит у сумі 45 000,00 доларів США та строк до 18.06.2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом, а відповідач зобовязалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені графіком погашення кредиту та відсотків. Виконання позичальником зобовязань за кредитним договором було забезпечене договором поруки №1801/0608/75-098-Р-1, укладеним між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 18 червня 2008 року, за умовами якого останній зобовязався відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання позичальником ОСОБА_1 всіх зобовязань за кредитним договором. 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» був укладений договір факторингу за яким банк передав фактору права вимоги по кредитних договорах, укладених з боржниками, в тому числі по даному кредитному договору. 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, відповідно до п. п. 2.1, 2.2 якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступив ТОВ «Кредитні ініціативи» (фактору) свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу яких належить клієнту на підставі документації, в тому числі за даним кредитним договором. З моменту відступлення клієнтом фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме - ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором № 1801/0608/75-098 від 18 червня 2008 року, позичальником за яким є ОСОБА_1

У супереч умов кредитного договору, ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, в наслідок чого станом на 01 жовтня 2016 року має заборгованість з поверхня тіла кредиту в сумі 34715,90 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 06.10.2016 року складає 899 083,97 грн., за відсотками в розмірі 38256,52 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 990780,13 грн. Тому просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 889 864,11 грн. та понесені по справі судові витрати.

В ході судового розгляду позивач уточнив свої вимоги, подавши заяву про зменшення вимог, у якій зазначив, що 30.10.2010 року судом було винесене рішення про стягнення з відповідачів заборгованості за даним кредитним договором: за кредитом в сумі 42609,66 доларів США, за відсотками 3335,42 долара США. Вказане рішення було частково виконано та в рахунок погашення відсотків сплачено 1112,89 доларів США, залишок несплачених відсотків за вказаним рішенням становить 2222,53 грн., тобто 57541,30 грн. Отже позивач зазначає, що за період неохоплений вказаним рішенням суду заборгованість позичальника зі сплати відсотків становить 933238,83 грн. Тому просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість зі сплати процентів в розмірі 933238,83 грн., а також13998,59 грн. на відшкодування понесених по справі судових витрат.

В судове засідання представник позивача не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав клопотання про розгляд справи за його відсутністю.

Представник відповідача ОСОБА_1 позов заперечив та зазначив, що позивач вимагає проведення повторного стягнення з відповідача, оскільки вже виданий виконавчий напис нотаріуса про стягнення даної заборгованості. Пояснив, що в даний час триває судовий розгляд справи за позовом ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Зазначив, що позивачем у супереч вимогам закону не надані докази на підтвердження його права вимоги за спірним кредитним договором. Також заявив клопотання про застосування строків давності.

Інший відповідач до суду не зявився.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані суду докази, суд вважає позов частково обґрунтованим з огляду на таке.

Судом встановлено, що 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено Договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2. ОСОБА_4 відступає Фактору свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі Документації. З моменту відступлення Банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів.

28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2. ОСОБА_4 Клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступає Фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації. З моменту відступлення Клієнтом Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів.

Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 18.06.2008 № 1801/0608/75-098, згідно якого позичальником є ОСОБА_1

Посилання представника позичальника на те, що позивачем не надані докази на підтвердження переходу до нього права вимоги не заслуговують на увагу та спростовуються копіями договорів факторингу, які містяться у матеріалах справи.

Окрім того, факт укладення даних договорів та відступлення за ними права вимоги до позивача підтверджується Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 25.02.2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 21 травня 2014 року у вказаній справі. Як вбачається з вказаних судових рішень, що набрали законної сили судом було встановлено факт укладення наведених вище договорів факторингу та відступлення позивачу права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором №1801/0608/98-097 укладеним з ОСОБА_1 18.06.2008 року. (а.с. 106-110 т. 1 та матеріали цивільної справи 591/9766/13-ц)

Судом встановлено, що 18 червня 2008 року ВАТ «Сведбанк» (правонаступник якого є ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 1801/0608/75-098 за умовами якого позичальнику було надано грошові кошти у вигляді кредиту на придбання нежитлового приміщення у розмірі 45000 доларів США на строк до 18.06.2018 року зі сплатою 13 % річних за користування кредитом. Позичальник зобовязувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у строки. Позичальник мав здійснювати погашення кредиту та процентів щомісячно в розмірі згідно з Графіком погашення кредиту та інших платежів. Забезпеченням повного та своєчасного виконання зобовязань за кредитним договором, відповідно до п. 2.1 укладеного кредитного договору виступала іпотека придбаного обєкту нерухомості.

Також встановлено, що на забезпечення вказаного зобовязання позичальника за кредитним договором, відповідач ОСОБА_2 уклав з банком договір поруки.

Встановлено, що банком виконанні зобовязання щодо надання позичальнику кредиту за вказаним договором, але позичальник у належний спосіб припинив виконання взятих на себе зобовязань та припинив внесення щомісячних платежів визначених договором.

Судом встановлено, що у травні 2010 року ПАТ Сведбанк вже звертався до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №1801/0608/75-098 станом на 15 березня 2010 року у розмірі: за кредитом - 42609,66 доларів США, за процентами - 3335,42 доларів США, за пенею 3620,48 грн.

Даний позов був задоволений і з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ Сведбанк стягнуто заборгованість за кредитним договором №1801/0608/75-098 в загальному розмірі 45945,08 дол. США та 3602,34 грн.

Наведені обставини підтверджуються копіями Заочного рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30.11.2010 року та Ухвали Апеляційного суду Сумської області від 02.04.2013 року (т. 1 а.с. 111-113)

Також встановлено, що за період неохоплений наведеним вище Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 30.11.2010 року, а саме з 15 березня 2010 року по 01.10.2016 року, позичальник має заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом в сумі 933238,83 грн., що підтверджується розрахунком наведеним позивачем (а.с. 65-66) та не спростований відповідачами.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобовязанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобовязанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею зобовязальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках, встановлених законом.

Статтею 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним (Правова позиція ВСУ від 23 вересня 2015 року справа № 6-979цс15).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог первісного кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитодавця права на отримання процентів за користування кредитними коштами та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України до остаточного виконання вказаного судового рішення. (Правові позиції ВСУ від 23 вересня 2015 року справа № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року справа №6-1252цс16).

Судом встановлено, що кредитодавець змінив строк виконання зобовязання за даним кредитним договором, заявивши вимогу до позичальника та поручителя про дострокове повернення кредиту, що підтверджується наведеним вище Рішення суду від 30 листопада 2010 року.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно з частиною пятою статті 261 ЦК України за зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Проте, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й зобовязаний предявити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. (Правова позиція ВСУ від 27 січня 2016 року 6-990цс1)

Судом встановлено, що з даним позовом про стягнення заборгованості зі сплати відсотків позивач звернувся до суду 24 жовтня 2016 року та вимагає стягнення з відповідачів заборгованості зі сплати процентів (що мали сплачуватися щомісячно) за період з березня 2010 року по 06.10.2016 року.

З наведеного вбачається, що позивачем пропущений строк позовної давності в частині предявлення вимоги до позичальника про стягнення заборгованості, що виникла до вересня 2013 року.

З розрахунку наведеного позивачем вбачається, що розмір заборгованості позичальника зі сплати процентів за користування кредитом у межах трирічного строку позовної давності та за станом на 06.10.2016 року становить 15226,98 доларів США, що за офіційним курсом НБУ застосованим позивачем при розрахунку боргу (а.с. 65: 25,898334 грн. за 1 долар США) становить 394353,41 грн.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язанню забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором я солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Як вже встановлено судом, строк виконання зобовязання був змінений кредитором, а даний позов до поручителя був предявлений після спливу більш ніж пяти років.

Строк дії поруки визначений ст. 559 ЦК України та передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги.

Аналіз ст. 559 ЦК України вказує на те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування права кредитора предявити вимогу до поручителя, і відповідного обовязку поручителя виконати таку вимогу.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). (Правова позиція ВСУ у справі 6-157цс16).

Виходячи з наведено суд приходить до висновку, що позивачем у звязку із зміною строку виконання зобовязання пропущений шестимісний строк предявлення вимоги до поручителя та пропущені строки позовної давності в частині предявлення вимоги до позичальника щодо стягнення заборгованості зі сплати процентів за період до вересня 2013 року.

У звязку з викладеним суд вважає, що розмір заборгованості що підлягає стягненню з позичальника на користь позивача станом на 06.10.2016 року становить 394353,41 грн. (15226,98 доларів США)

Зважаючи на наведене суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позову, а тому з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача заборгованість в розмірі 394353,41 грн. В задоволенні позову в іншій частині до позичальника слід відмовити через пропуск строків позовної давності. В задоволенні позову в частині вимоги про стягнення боргу з поручителя, суд вважає за необхідне відмовити за необґрунтованістю вимог.

З огляду на часткове задоволення позову, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені по справі на сплату судового збору, пропорційно задоволеній частині позовних вимог у сумі 5915,30 грн.

Керуючись ст.ст. 15, 15-1, 30, 62, 75, 76, 203 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором у сумі 394353,41 грн. та 5915,30 грн. в рахунок відшкодування понесених по справі судових витрат.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду (для осіб, що не були присутні при проголошення рішення, в той же строк з часу вручення копії рішення) апеляційної скарги.

Суддя