Справа №442/1282/14-ц
Провадження №2/442/92/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого -судді Нагірної О.Б.,

за участю секретаря судових засідань - Харіва І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позича ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезгаданим позовом, в підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що вона здійснює підприємницьку діяльність. У неї виникла необхідність у створенні інтернет магазину, що має допомогти їй у господарській діяльності. Із цим питанням вона звернулася до відповідача, який повідомив, що його послуги коштуватимуть 1000 доларів США. Вона погодилася на таку пропозицію і перед початком роботи відповідач отримав аванс в сумі 300 дол. США і приступив до розробки сайту.

Через деякий час, відповідач повідомив, що він створив інтернет магазин і їй необхідно поповнити його товаром. Сказав, щоб вона оплатила йому 700 дол. США, що вона і зробила. Однак, незабаром вона зайшла на сайт свого магазину, та зрозуміла, що її ошукали, так як замість інтернет магазину виявилося лише наявність інтернет сторінки. На її пропозицію повернути кошти в розмірі 1000 дол. США, відповідач не пристав, мотивуючи тим, що він виконав свою роботу в повному обсязі.

Щодо шахрайських дій вона зверталася в правоохоронні органи. Однак, кримінальну справу не було порушено проти відповідача, так як його дії не містять ознак будь-якого правопорушення, а носять цивільно-правовий характер.

Вказує на те, що відповідач завдав їй пряму шкоду в розмірі 9000 грн., які отримав від неї, проте взяті на себе зобов'язання не виконав. Крім того, відповідач заподіяв їй збитки у вигляді не отриманих доходів, які вона планувала отримати у разі створення та роботи інтернет магазину, що складає 20 000 грн.

Разом з тим, вказує на те, що діями відповідача й задано також моральної шкоди, яка полягає у її душевних стражданнях. Вона втратила життєві зв'язки, власний уклад, так як змушена прикладати зусилля та вжити усіх дій по відшкодуванню завданих відповідачем збитків. Шляхом численного звернення до правоохоронних органів та суд, що займає її час, відриває від сім'ї та роботи. Розмір завданої моральної шкоди оцінює в 5000 грн.

В судовому засіданні позивач підтримала позов та просила його задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в останнє судове засідання не з'явився, подав письмове заперечення проти позову, в якому просив відмовити в його задоволенні за безпідставністю.

Заслухавши думку позивача, оглянувши матеріали справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

При цьому, саме на сторони відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України зобов`язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Крім того, ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 29 грудня 1976 року із наступними змінами «Про судове рішення» передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтовано лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин (ст.214 ЦПК України).

Судом встановлено, що між сторонами був укладений усний договір, згідно якого відповідач, як ІТ спеціаліст, повинен був створити позивачу інтернет магазин. Свої послуги відповідач оцінив в розмірі 1000 дол. США.

Судом встановлено, та не заперечувалося сторонами, що позивач, в якості авансу, надала відповідачу 300 дол. США, в подальшому нею було надано відповідачу ще 700 дол. США.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання, згідно зі ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем були виконані умови усного договору, позивач отримала власний сайт інтернет-магазину (maldiva.com.ua), з його власним доменним ім'ям, дизайном і забезпечив сайт хостингом.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач прийняла готовий сайт інтернет-магазину і користувалася ним протягом певного часу (здійснювала замовлення).

З оглянутого висновку комп'ютерно-технічної експертизи Київського експертно-дослідного центру від 30.05.2017 року вбачається, що графічне наповнення досліджуваного веб-сайту створювалося у 09-10 місяці 2013 року, 10-12 місяці 2014 року та 01-03 місяці 2015 року. Встановити часові межі створення та внесення змін до інших складових неможливо з технічних причин. Досліджуваний веб-сайт без надання докладної документації з питань його будови, технічних можливостей, використання засобів обмеження доступу та тощо є непридатним для використання за призначенням.

Судом встановлено, що між сторонами було наявна усна домовленість, письмового договору не укладалось, умови такої усної домовленості судом встановлені бути не можуть, оскільки кожна із сторін озвучує свій варіант домовленостей.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що неможливо встановити порушення відповідачем умов усного договору, а також невиконання ним своїх зобов'язань перед позивачем, оскільки в підтвердження цього суду доказів надано не було. Покликання позивача на те, що згідно висновку експертизи без надання докладної документації з питань його будови, технічних можливостей, використання засобів обмеження доступу та тощо є непридатним для використання за призначенням, а тому вона вважає, що позивач не виконав свої зобов'язання перед нею, суд не може взяти до уваги як доказ того, що між сторонами існували певні домовленості з приводу розробки саме такої версії сайту як вказує позивач.

Позивач, крім стягнення з відповідача прямої шкоди в розмірі 9000 грн., просить також стягнути 20 000 грн. не отриманого доходу.

Відповідно до частини 1 статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 22 ЦК України, збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, як-от: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та збитками, вина (ст. 623 ЦК). За відсутності хоча б одного з визначених елементів цивільна відповідальність не настає.

Отже, суд в задоволенні зазначеної вимоги відмовляє, оскільки позивачем не доведено можливість реального отримання заявленої в позові суми як прибутку.

Разом з тим, позивач просить стягнути моральну шкоду в сумі 5000 грн., на що слід зазначити наступне.

Ст. 23 ЦК України, встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.2001, визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності (п. 3).

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується (п. 4).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5).

Всупереч наведеному позивач, стверджуючи про те, що відповідач завдав моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., не обґрунтував її розмір належними та допустимими доказами.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

У зв'язку з тим, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди, не вбачається підстав і для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач не надала суду доказів, які підтверджують факт заподіяння відповідачем моральних страждань або втрат немайнового характеру.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд виходить при вирішенні спору по суті з доказів, що є в матеріалах цивільної справи та наданих сторонами.

Суд не бере до уваги усні твердження позивача як належні та допустимі докази на підтвердження заподіяння матеріальної та моральної шкоди.

Відповідно до ст..10 ч.4 ЦПК України, суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснював особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджував про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд, на основі всебічного, повного та об'єктивного та безпосереднього з'ясування всіх фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі за безпідставністю.

Керуючись ст. 209 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя О.Б.Нагірна

Повний текст рішення виготовлено та підписано 4 липня 2017 року.