Справа №463/1960/17
Провадження №4-с/463/45/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2017 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», заінтересована особа ОСОБА_1, про визнання неправомірною і скасування постанови державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби міста Львова ГТУЮ у Львівській області про повернення виконавчого документа стягувачеві, зобовязання поновити виконавче провадження, -

в с т а н о в и в:

Скаржник ПАТ «Львівгаз» звернувся до суду зі скаргою про визнання неправомірними дій головного державного виконавця Личаківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2; скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 10.03.2017р. та про зобовязання поновлення вказаного виконавчого провадження.

В обґрунтування скарги покликається на те, що 09.02.2015р. Личаківським районним судом м. Львова видано судовий наказ № 463/304/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Львівгаз» заборгованості за спожитий природний газ в розмірі 995,95 грн. Державним виконавцем відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим документом, однак 10.03.2017р. прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві, у звязку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Такі дії вважає неправомірними, оскільки державним виконавцем не використано всіх наданих законом повноважень для встановлення майнового стану боржника, у звязку з чим повернення виконавчого документа є передчасним. Відповідно до змісту оскаржуваної постанови, виконавцем не вчинено дій щодо перевірки інформації про майно чи доходи боржника а також інформації про перевірку майнового стану боржника за місцем його проживання чи перебування. Враховуючи обовязковість виконання судових рішень, державний виконавець зобовязаний забезпечити це виконання, використавши всі надані йому права та обовязки, задовольнивши тим самим вимоги стягувача, а не безпідставно повертати виконавчий документ.

В судове засідання представник скаржника не зявився, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. В прохальній частині скарги просить проводити розгляд справи у його відсутності.

Представник Личаківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2, а також боржник в судове засідання не зявились, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Перший, попередньо надав суду копії матеріалів виконавчого провадження. Враховуючи обсяг зібраних доказів, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, копії матеріалів виконавчого провадження, суд приходить до висновку, що в задоволенні скарги належить відмовити виходячи з наступного.

Згідно з ст.383 ЦПК України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення порушено їх права чи свободи.

09.02.2015р. Личаківським районним судом м. Львова видано судовий наказ № 463/2582/15-ц № 463/304/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Львівгаз» заборгованості за спожитий природний газ в розмірі 995,95 грн., а також судового збору в розмірі 121,80 грн. (а.с.4).

В ході здійснення виконавчих дій, державним виконавцем 05.10.2016р. відкрито виконавче провадження ВП № 52493087 та в кінцевому, 10.03.2017р. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.3зв.).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 37 цього Закону, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як зазначено в п. 2 ст. 2 цього Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням в тому числі засади обовязковості виконання рішень.

Виконавець, відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до матеріалів виконавчого провадження, копії яких долучено до матеріалів справи, в ході проведення виконавчих дій державним виконавцем накладено арешт на все майно боржника, про що винесено відповідну постанову від 02.11.2016р., скеровано відповідний запит та отримано відповідь про те, що за боржником не зареєстровано транспортних засобів. ОСОБА_1 на обліку як пенсіонер не перебуває, відкритими рахунками не володіє, відомості про місце праці відсутні, інших доходів не отримує. Під час виходу за місцем проживання боржника встановити майновий стан виявилось неможливо через відсутність доступу, про що складено відповідний акт від 21.02.2017р. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав, яка сформована 18.11.2016р., за боржником на праві приватної власності зареєстровано будинок № 40 на вул. Богданівка в с. Устя Мостиського району Львівської області.

Разом з тим, згідно ч. 7 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобовязаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Вказане свідчить про те, що заходи, вжиті державним виконавцем щодо примусового виконання рішення суду виявились безрезультатними.

Скаржником натомість не надано жодного доказу про протилежне, як і не надано доказів про те, що майновий стан боржника дозволяє здійснити примусове стягнення.

Оскільки заходи, вжиті державним виконавцем виявились безрезультатними, постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві є правомірною, що виключає можливість задоволення скарги, і одночасно, не позбавляє стягувача повторно предявити виконавчий лист до виконання.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. ст. ст. 10, 14, 210, 212, 383-387 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,

у х в а л и в:

В задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», заінтересована особа ОСОБА_1, про визнання неправомірною і скасування постанови державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби міста Львова ГТУЮ у Львівській області про повернення виконавчого документа стягувачеві, зобовязання поновити виконавче провадження - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.