Справа № 285/2922/17
провадження № 2/0285/1544/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
07.11.2017 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Помогаєва А.В., за участі секретаря судового засідання Кравець І.А., позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, представника органу опіки та піклування Новоград-Волинської міської ради - ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, у власних інтересах та в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні житлом,
10.08.2017 року позивач звернулась до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення.
В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначила, що з ОСОБА_7 перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей. З 2009 року позивач зареєстрована та постійно проживала будинку № 5-А по 1-му провулку Дружби в м. Новоград-Волинський, який належить відповідачу ОСОБА_8 Разом з нею проживали діти. 07.07.2017 року ОСОБА_7 виселив позивача з дітьми з вищевказаного будинку.
В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили задовольнити. Позивач пояснила, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 13.09.2017 року розірвано шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_7 Між ними склались конфліктні стосунки. Під час тимчасового перебування позивача з дітьми у с. Ярунь Новоград-Волинського району, ОСОБА_7 вивіз усі речі позивача в зазначене село та на теперішній час перешкоджає поверненню до будинку.
Відповідачі в судове засідання не прибули, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зважаючи на вищевказані обставини, а також на те, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд згідно з вимогами ч. 1 ст. 225 ЦПК України, прийшов до висновку про необхідність провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення.
Представник органу опіки позов в частині вселення дітей підтримала. Пояснила, що сторони звертались до органу опіки для врегулювання конфлікту, але примирення не досягли.
Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про необхідність задоволення позову, з наступних підстав.
Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-ТП №075179 від 23.05.2008 р., ОСОБА_9 і ОСОБА_7 є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_4В, ІНФОРМАЦІЯ_1
Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-ТП №075180 від 23.05.2008 р., ОСОБА_9 і ОСОБА_7 є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1
Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-ТП №124729 від 22.06.2010 р., ОСОБА_9 і ОСОБА_7 є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2
Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 13.09.2017 року розірвано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_1, визначено місце проживання дітей визначено з матірю ОСОБА_1

Згідно копії паспорта позивача, вона зареєстрована за адресою: 1-й провулок Дружби, 5-А в м. Новоград-Волинський з 07.09.2009 року.

Власником зазначеного будинку є відповідач ОСОБА_8, що підтверджується інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК України та ч.1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом.

Частиною 1 ст. 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належить дружина наймача, їх діти та батьки.

Згідно з ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності.

Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоровя в якому вона проживає.

Статтею 27 Конвенції «Про права дитини» закріплено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

При цьому, у відповідності до ч. 1 ст. 18 даної Конвенції, повинен бути забезпечений принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Враховуючи викладене вище, вік малолітніх дітей, їх проживання з матір'ю, неможливість існування малолітніх дітей без догляду та опіки з боку дорослих, та те, що судом було встановлено наявність у позивача права користування спірним будинком, суд дійшов висновку, що позивача було незаконно позбавлено можливості користування житловим будинком, що підтверджується матеріалами справи.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом вселення відповідача з дітьми у спірну квартиру.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З урахуванням повного задоволення позовних вимог, суд стягує з відповідачів на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 320 грн., з кожного.

Керуючись, ст. ст. 3,10,11, 88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Вселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, в житловий будинок № 5-а, що за адресою - 1-й провулок Дружби, м. Новоград-Волинський, Житомирська область.

Стягнути з ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 320 грн. з кожного.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого Цивільним процесуальним кодексом України та може бути переглянуте судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 08.11.2017 року.

Суддя А.В. Помогаєв