Справа № 629/5244/16-ц
Номер провадження 2/629/398/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09.11.2017 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі:
головуючого - судді Попова О.Г.,
за участі секретаря судового засідання Габор В.В.,
представника позивача ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3,
представника відповідача ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Лозова Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просить поділити між ним та ОСОБА_3 придбану у період зареєстрованого шлюбу квартиру за адресою: Харківська область, м. Лозова, мікрорайон 3АДРЕСА_1. В порядку поділу спільного сумісного майна, набутого подружжям за час шлюбу, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, загальною площею - 71,1 м.кв., житловою площею - 41,2 м.кв., розташовану за адресою: Харківська область, м. Лозова, мікрорайон 3АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири, загальною площею - 71,1 м.кв., житловою площею - 41,2 м.кв., розташовану за адресою: Харківська область, м. Лозова, мікрорайон 3АДРЕСА_2. Також просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 100000 грн. в рахунок погашення грошових зобов'язань подружжя.
Позивач та його представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Позивач також пояснив, що при отриманні позики у ОСОБА_5 на ремонт квартири в розмірі 200000 грн. була присутня відповідач, яка проти цього не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, зазначили, що позивач у період шлюбу не працював, доходів не отримував, відповідач працювала та мала постійний дохід. У випадку, якщо майно придбано не за спільні сімейні кошти, а за особисті кошти одного з подружжя, то таке майно не підлягає поділу. Крім того, шляхом реконструкції та перепланування було змінено загальну площу квартиру, а обєкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) обєкти, не є обєктами права власності.
Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні правовідносини.
Матеріалами справи встановлено, щосторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 1990 року по 28 травня 2014 року (а.с. 8-9).
Відповідач відмовляється здійснити поділ спільного майна у добровільному порядку.
Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).
При здійсненні поділу речей, неподільних за своєю природою, слід враховувати положення, викладені у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок" від 4 жовтня 1991 р. № 7, якими встановлено, що квартира, яка перебуває у спільній сумісній власності, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.
Суд враховує, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених вимог. Беручи до уваги, що позивач не просить про поділ квартири в натурі, а також те, що жоден з подружжя згоди на отримання компенсації замість його частки не надав та не вніс відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду, суд вважає, що слід визначити ідеальні частки подружжя в спірній квартирі без її реального поділу.
Враховуючи, що спірна квартира придбана відповідачем під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем, позовні вимоги про визнання за сторонами права власності на 1/2 частину квартири за кожним підлягають задоволенню.
Пояснення відповідача, що позивач не працював та не мав доходу, судом не приймаються, оскільки вони є недоведеними та необґрунтованими.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 100000 грн. в рахунок погашення грошових зобов'язань подружжя, суд зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 11 липня 2014 року стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 борг в розмірі 200000 грн. за договором позики від 05 вересня 2005 року (а.с. 46).
Відповідно до розписки від 05 вересня 2005 року, зазначені кошти отримані ОСОБА_1 для проведення ремонтних робіт у квартирі, розташованої за адресою:Харківська область, м. Лозова, мікрорайон 3АДРЕСА_1 (а.с. 10 справи Близнюківського районного суду Харківської області № 612/445/14-ц, провадження № 2/612/227/14).
Крім того, позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив, що вказані кошти він брав у борг в інтересах сімї, за ці кошти у квартирі було зроблено ремонт.
Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що був присутній при передачі ОСОБА_5 грошей в розмірі 200000 грн. ОСОБА_1, також була присутня дружина позивача ОСОБА_3
Згідно ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
За загальним правилом майно, придбане подружжям за кошти, отримані за договором позики є спільною власністю чоловіка та дружини.
Відповідно до ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за договором позики.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).
На підставі викладеного, суд визнає зобов'язання у вигляді повернення боргу ОСОБА_5 в розмірі 200000 грн. такими, що виникли в інтересах сім'ї.
Враховуючи рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 11 липня 2014 року, суд вважає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача на його користь грошових коштів в сумі 100000 грн. в рахунок погашення грошових зобов'язань подружжя обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
На підставі ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір.
Беручи до уваги вищевикладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, ст. 190, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 65, 69, 70, 71 суд,-
Позовні вимогиОСОБА_1 задовольнити.
В порядку поділу спільного сумісного майна, набутого подружжям за час шлюбу, визнати:
- за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частину квартири, розташовану за адресою: Харківська область, м. Лозова, мікрорайон 3АДРЕСА_1;
- за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/2 частину квартири, розташовану за адресою: Харківська область, м. Лозова, мікрорайон 3АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, мікрорайон 3АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, грошові кошти в сумі 100000 (сто тисяч) грн. в рахунок погашення грошових зобов'язань подружжя.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 4031,20 грн.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харкiвської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.Г. Попов