Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Назарова М.В.
Справа № 425/2504/16-ц
Провадження № 22ц/782/324/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Стахової Н.В.,

за участю секретаря Подрябінкіна Я.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3

на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 03 квітня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и л а :

10.08.2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що рішенням суду, яке набрало чинності, з відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на його користь солідарно було стягнуто суму боргу 319960,0 грн. та судовий збір. Під час розгляду справи в забезпечення виконання зобовязання за укладеним договором позики ухвалою суду було накладено арешт на майно відповідача ОСОБА_6 в межах суми стягнення.

Проте, вказаний відповідач з метою уникнути відповідальності за борговими зобовязаннями та ігноруючи ухвалу про забезпечення позову від 17.02.2014 року здійснила відчуження належного їй майна шляхом укладення договорів дарування зі своєю донькою ОСОБА_4 18.02.2014 року та 26.02.2014 року, передавши останній майно - 43/100 часток цілого обєкту нежитлової будівлі з підсобними приміщеннями за адресою: м. Рубіжне, вул. Б.Хмельницького, б.79-а, та ? частки квартири АДРЕСА_1 відповідно.

Згодом 18.12.2014 року відповідач ОСОБА_4 уклала договір міни з відповідачем ОСОБА_5, обмінявши спірну квартиру на квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 01.07.2016 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 26.07.2016 р., було визнано недійсними договір дарування від 18.02.2014 року нежитлової будівлі з підсобними

приміщеннями, яка знаходиться в м. Рубіжне, вул. Б.Хмельницького, 79-а та складає 43/100 часток цілого обєкту та договір дарування від 26.02.2014 року ? частки квартири №9, яка розташована за адресою:м. Рубіжне, пр-т. Московський, 29-а, укладені між ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати договір міни від 18.12.2014 року квартири АДРЕСА_3 на квартиру АДРЕСА_4 від 18.12.2014 р., укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, недійсним, застосувавши наслідки недійсності до вказаного договору міни у формі двосторонньої реституції, а саме: зобовязати ОСОБА_4 повернути ОСОБА_5 житлову квартиру АДРЕСА_5. Зобовязати ОСОБА_5 повернути ОСОБА_4 житлову квартиру АДРЕСА_6. Зобовязати ОСОБА_5 повернути ОСОБА_4В різницю між вартістю квартир, яка дорівнює 947,00 грн.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 03 квітня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, осіб, які брали участь у розгляді справи, розглянувши справу у межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 09.04.2014 року з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на користь позивача ОСОБА_2 стягнуто солідарно суму боргу 319960 грн. та судовий збір, рішення набрало законної сили (а.с. 20-21 т. 1).

Ухвалою Рубіжанського міського суду про забезпечення позову від 17.02.2014 року накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_6, в межах суми стягнення 319960 грн. (а.с. 22 т. 1).

Згідно договору дарування від 26.02.2014 року ОСОБА_6 передано у власність ОСОБА_4 належні першій на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 29.07.2008 року відділом міського комунального майна Рубіжанської міської ради Луганської області, ? частки житлової квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_7.

Відповідно до договору міни квартир, укладеного 18.12.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, вказаними особами здійснено обмін належними їм квартирами, а саме квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_7, та належної ОСОБА_4 ? на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого органом приватизації, та ? на підставі вищезазначеного договору дарування, на квартиру за адресою: АДРЕСА_8, належної ОСОБА_5 на підставі договору дарування (а.с. 30 т. 1).

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 01.07.2016 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 26.07.2016 р., визнано недійсним, у тому разі, і договір дарування ? частки квартири №9, яка розташована за адресою: м. Рубіжне, пр-т. Московський, будинок №29-а, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4

В задоволенні вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним договору міни квартири АДРЕСА_9 на квартиру АДРЕСА_10 від 18.12.2014 р., укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, відмовлено (а.с. 24-26, 27-29 т. 1).

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 04 липня 2017 року рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 03 квітня 2017 року в частині відмови у задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору міни від 18.12.2014 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205, ст. 310 ЦПК України скасовано і провадження у справі в цій частині закрити.

Таким чином, предметом розгляду по теперішній справи по суті є лише застосування наслідків недійсності правочину.

Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в звязку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним.

Заявляючи вимогу про застосування наслідків недійсності договору міни у вигляду двосторонньої реституції за наявності рішення суду, яка може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги, позивач помилково посилається на наявність рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 01.07.2016 р., оскільки вказаним рішенням договір міни недійсним не визнавався.

Крім того, вказані наслідки можливо застосувати лише до недійсного правочину, а станом на час розгляду теперішньої справи договір міни, укладений 18.12.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, недійсним не визнано.

Тому є помилковими висновок суду про те, що у спірних правовідносинах за встановлених судом обставин застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином є можливим тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника і першого покупця (набувача); якщо ж набувач, який набув майно за недійсним правочином, надалі відчужив таке майно іншій особі, потрібно звертатися з віндікаційним позовом.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що договір міни не визнано недійсним, колегія суддів суду вважає відсутніми правові підстави для задоволення позову.

Оскільки суд першої інстанції припустився порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи, наведене відповідно до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 03 квітня 2017 року

в частині відмови у задоволені позову ОСОБА_2 до

ОСОБА_4, ОСОБА_5 про застосування

наслідків недійсності правочину скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову з інших підстав.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після його проголошення.

Головуючий

Судді: