Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/162/17 Головуючий у 1-й інст. Невмержицька О. А.
Категорія 27 Доповідач Коломієць О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Миніч Т.І., Талько О.Б.,

при секретарі

судового засідання: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2017 року Публічне акціонерне товариство «КБ «ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути з відповідача на користь Банку 41 282,65 грн. заборгованості за кредитним договором № б/н від 24.09.2009 року та судові витрати в розмірі 1 600,00 грн.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02 березня 2017 року задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк». Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 41 282,65 грн. та судові витрати в сумі 1600,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Ухвалюючи рішення районний суд не звернув увагу, що згідно кредитного договору ОСОБА_3 було видано картку зі строком дії до травня 2012 року. Отже право вимоги до відповідача щодо повного погашення заборгованості у банка виникло з 01.06.2012 року. Апелянт вважає, що 02.06.2015 року сплинув встановлений трирічний строк позовної давності для порушення позивачем вимоги про стягнення заборгованості, однак, своїм правом позивач скористався лише в січні 2017 року, тобто після спливу встановленого строку позовної давності. На думку апелянта пропуск встановленого строку позовної давності є підставою для відмови в задоволенні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір №б/н від 24.09.2009 року, відповідно до якого ОСОБА_2 надав останньому кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Протягом строку дії кредитного договору кредитний ліміт змінювався.

Дана обставина підтверджується довідкою про зміни умов кредитування та обслуговування кредитної картки.

Відповідно до п.3.1, п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг.

Належним чином умови договору ОСОБА_3 не виконував у зв'язку з чим, станом на 30.11.2016 року утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 41 282,65 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 4913,31 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 31027,31 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 2900,00 грн.; штрафу (фіксованої частини) - 500,00 грн.; штрафу (процентної складової) - 1942,03 грн. (а.с.3-4).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно заяви ОСОБА_3 від 24.09.2009р. (а.с.5) останній погодився, що ця Заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Ознайомлення з вказаними документами ОСОБА_3 засвідчив своїм підписом.

Умовами та Правилами надання банківських послуг передбачено, що картрахунок - це поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці, платіжна картка - це спеціальний платіжній засіб у вигляді емітованої у встановленому законодавством порядку пластикової або іншого виду карточки, яка використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку платника або відповідно банківського рахунку з метою оплати вартості товару або послуг.

Згідно з п.3.1 вказаних Умов та Правил, для надання банківських послуг банк відкриває клієнту картрахунок, видає картку.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг кредитний договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий самий строк.

Водночас, із Правил користування платіжною картою вбачається, що строк дії кредитного договору, кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної картки.

Згідно з пунктом 3.1.1 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця (включно).

Згідно п 5.4 Правил користування платіжною картою встановлено, що погашення по Кредиту процентів відбувається щомісячно за попередній місяць, а тіла кредиту в повному обємі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (в полі MONTH).

Таким чином, договором передбачено погашення щомісячними періодичними платежами відсотків за користування кредитом та в повному обсязі кредитного ліміту не пізніше закінчення строку дії кредитної картки.

У правовій позиції Верхового Суду України, викладеній у постанові № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_3 на виконання умов кредитного договору була видана кредитна картка № 509805 з терміном дії до 05/12 року. В подальшому, в рамках дії кредитного договору б/н від 24.09.2009 року відповідач отримав наступні кредитні картки : № 864748 термін дії до 03/16; № 512009 термін дії до 08/17.

Згідно п.3.1.3 Правил користування платіжною карткою у разі закінчення строку дії картка продовжується банком на новий строк шляхом надання Клієнту картки з новим строком дії, а тому перевипуск картки не являється укладенням нового кредитного договору.

Тобто, термін виконання зобовязання по сплаті кредиту визначено останнім днем місяця терміну дії платіжної картки 31 серпня 2017 року.

За правилами ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно із ч.5 ст.261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Останній платіж проведений відповідачем 20 травня 2014 року в межах строку дії договору.

Позов подано до суду 11 січня 2017 року, тобто Банком строк звернення до суду не пропущено.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач, заяву про застосування строків позовної давності не подавав.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції.

Таким чином, оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності та обґрунтованості рішення суду, та враховуючи те, що стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права, підстав для розгляду заяви про застосування строків позовної давності судом не вбачається.

Зазначений висновок узгоджується із висновком Верховного Суду України від 02.03.2016 року, викладеним у справі № 6-2307цс15.

Вирішуючи спір у справі, суд врахував вищевказані вимоги закону та встановивши, що ОСОБА_3 належним чином зобовязань, передбачених кредитним договором, не виконував, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог Банку про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що підстав для стягнення одночасно з відповідача як пені так і штрафу за невиконання умов договору немає виходячи з наступного.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником обовязків по погашенню кредиту.

У той самий час, кредитним договором передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності також за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 2003цс15).

У звязку з цим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача штрафу в розмірі 500 грн. (фіксованої частини) та штрафу в розмірі 1942,03 грн. (процентної складової).

Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку, що наданий банком розрахунок суми заборгованості суперечить умовам договору та не узгоджується з вимогами законодавства, оскільки нарахування Банком відсотків в даному випадку здійснювалось на тіло кредиту та відсотки. Таким чином, заборгованість зі сплати відсотків станом на 30.11.2016 р. становить 3846 грн. 10 коп.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового - про часткове задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором станом на 30.11.2016 року в розмірі 11659 грн. 41 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 4913 грн. 31 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 3846 грн. 10 коп.; заборгованості за пенею в сумі 2900 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума понесених судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 451 грн. 84 коп., а з позивача на користь відповідача в розмірі 549 грн. 44 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.09.2009 року станом на 30.11.2016 року в розмірі 11659 грн. 41 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 4913 грн. 31 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 3846 грн. 10 коп.; заборгованості за пенею в сумі 2900 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 451 грн. 84 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1262 грн. 98 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий : Судді :