Справа №579/988/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1688/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 02 серпня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зазначеним позовом, який в подальшому уточнила, мотивуючи вимоги тим, що з 14 листопада 2010 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них 17 грудня 2012 року народилась дочка ОСОБА_5. З початку червня 2017 року вона разом з дитиною проживає окремо від відповідача, у звязку з чим дочка знаходиться на її утриманні.

Посилаючись на обовязок відповідача приймати рівну з нею участь в утриманні малолітньої дитини, позивачка, уточнивши позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття (а.с. 50).

Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 02 серпня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення аліментів постановлено проводити з 27 червня 2017 року.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 640 грн.

Вказане рішення суду відповідач оскаржив в апеляційному порядку, подавши 15 серпня 2017 року через суд першої інстанції апеляційну скаргу. Крім того, 19 вересня 2017 року ОСОБА_3 подав безпосередньо до Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу, посилаючись на те, що місцевий суд не виконує вимоги статті 296 ЦПК України і своєчасно не надсилає апеляційну скаргу разом зі справою до апеляційного суду. Однак, як вбачається зі змісту апеляційних скарг, їх вимоги і доводи є однаковими, тобто, за своїм змістом вони є ідентичними, отже, йдеться про одну й ту ж саму апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, тому просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що висновок суду першої інстанції про те, що дитина сторін проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні є суперечливим і недостовірним, так як спростовується, на думку відповідача, наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Відтак, відповідач вважає, що дочка проживає разом з ним і знаходиться саме на його утриманні, у звязку з чим відсутні підстави для задоволення позову.

Також, наголошується, що позивачка не довела розмір стягнення аліментів. Крім того, відповідач стверджує, що під час проголошення вступної та резолютивної частин рішення суду, на якому була присутня його представник ОСОБА_7, суд вказав інший мінімальний розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на її користь, а саме: не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в той час, як у рішенні суду вказано про 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В апеляційній скарзі також йдеться і про порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час розгляду даної справи, а саме: стосовно витребування судом доказів з власної ініціативи; про недоведеність позивачкою обставин того, що у неї були труднощі при отриманні доказів; про неналежність, як доказу, пояснень позивачки про неотримання нею допомоги від відповідача; про продовження судом розгляду справи після його відкладення, хоча суд мав розглядати справу спочатку; про розгляд даної справи раніше, ніж за позовом про розірвання шлюбу та на інші, як вважає відповідач, порушення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7 про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 14 листопада 2010 року сторони зареєстрували шлюб (а.с. 6). За час перебування у шлюбі у них 17 грудня 2012 року народилась дочка ОСОБА_5, батьком якої є відповідач ОСОБА_3, що вбачається зі свідоцтва про народження дитини (а.с. 7).

На сьогоднішній день дитина проживає разом з матірю ОСОБА_4 і знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою сільської ради про склад сімї та актом обстеження умов проживання, в якому зі слів батька ОСОБА_3 зазначено, що станом на 27 липня 2017 року малолітня дочка проживає разом з матірю (а.с. 8, 30-31).

З 07 квітня 2016 року по 11 липня 2017 року відповідач працював трактористом-машиністом сільськогосподарського виробництва в ТОВ «Кролевець-Агро» (а.с. 33), де отримував заробітну плату в середньому за місяць 8745 грн. 40 коп. після відрахування податків і зборів, що зазначено у відповідній довідці (а.с. 37). На даний час ОСОБА_3 проживає у житловому будинку по вул. Підреть, 27 в с. Бистрик, Кролевецького району, Сумської області, який належить йому на праві спільної часткової власності (а.с. 57, 58), а позивачка разом з дочкою зареєстровані та проживають ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою Бистрицької сільської ради від 12 жовтня 2017 року за № 701 (а.с. 142).

Згідно наданої відповідачем в судовому засіданні суду апеляційної інстанції довідки від 15 серпня 2017 року за № 217 позивачка навчалась у ДПТНЗ «Кролевецьке вище професійне училище» з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2017 року на денній формі навчання.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як батько дитини, разом з матірю зобовязаний приймати участь в утриманні своєї дочки до досягнення нею повноліття, тому, приймаючи до уваги, що дитина проживає разом з матірю, тобто, окремо від батька, присудив аліменти в обраний позивачкою спосіб, а саме: у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, як батька дитини, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно вимог ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У ч. 3 ст. 181 СК України (у редакції станом на день вирішення справи) йдеться про те, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Як передбачено ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, з урахуванням норм законодавства та встановлених обставин у справі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, так як відповідно до вимог ч. 3 ст. 181 СК України право вибору способу присудження аліментів (у частці від доходу або у твердій грошовій сумі) належить саме тому з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, тобто, у даному випадку позивачці.

При цьому, суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів, обґрунтовано виходив з того, що він не може бути меншим від мінімально встановленого законом розміру аліментів, тобто не меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, про що йдеться у діючій на момент ухвалення даного судового рішення редакції ч. 2 ст. 182 СК України.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин, які були перевірені належними і допустимими доказами і думки відповідача про відсутність підстав для стягнення з нього аліментів.

Зокрема, не заслуговує на увагу колегії суддів посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суперечливим є висновок суду, що дитина проживає разом з матірю, так як окрім вище наведених доказів у справі щодо того, що дитина сторін станом на момент звернення до суду з даним позовом проживає з матірю вказана обставина підтверджується і посиланням відповідача в його зустрічному позові до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини, де він зазначив, що з середини червня 2017 року їх малолітня дочка мешкає разом з матірю, а не з ним, так як позивачка пішла від нього, взявши з собою дитину.

Що стосується твердження відповідача в апеляційній скарзі про позбавлення його з боку позивачки можливості проживати та спілкуватися з дитиною з посиланням на лист Головного управління Національної поліції в Сумській області від 11 липня 2017 року, то колегія суддів критично відноситься до вказаного твердження, ураховуючи, що в листі органів поліції йдеться лише про наявність спору між сторонами (а.с. 35). До того ж, питання щодо визначення місця проживання дитини та участі батька в її вихованні не було предметом даного судового розгляду.

Не заслуговують на увагу колегії суддів і доводи апеляційної скарги про те, що не було підстав для стягнення з відповідача аліментів на дитину, так як він утримував дочку добровільно, ураховуючи, що надані ним квитанції про сплату свідчать про проведення оплат за період з січня по липень 2017 року (а.с. 22-29), хоча предметом судового розгляду було дослідження обставин щодо надання відповідачем майнової допомоги в утриманні дочки з червня 2017 року, тобто з того моменту, коли сторони припинили спільне проживання. До того ж, інших доказів, які б підтверджували факт утримання дочки відповідач суду не надав, а матеріли справи таких доказів не містять.

До посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачка не довела заявлений нею до стягнення розмір аліментів, а саме: 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, колегія суддів відноситься критично, оскільки суд врахував всі обставини, які просила прийняти до уваги позивачка для визначення розміру аліментів, керуючись при цьому вимогами ст. 182 СК України, в тому числі і тим принципом, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції нібито змінив проголошений текст вступної та резолютивної частини судового рішення в частині щодо розміру прожиткового мінімуму на дитину, то дане твердження, на думку колегії суддів, не підтверджено належними і допустимими доказами, ураховуючи і обставини того, що при відтворенні звукозапису судового засідання суду першої інстанції наявні певні шуми, поміхи та зникання звуку, через що відсутня можливість прослухати у повному обсязі звукову фонограму вступної та резолютивної частин оскаржуваного рішення суду, що не було усунуто і після надання головним спеціалістом з ІТ практичної допомоги щодо поліпшення якості звукової фонограми (а.с. 72, 82, 83).

В той же час, як стверджує позивачка у письмових запереченнях на апеляційну скаргу, вона була присутньою під час проголошення вступної та резолютивної частин оскаржуваного рішення суду від 02 серпня 2017 року і чітко памятає як суддя проголосив про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття.

Інші доводи апеляційної скарги, в тому числі і щодо збирання судом за своєю ініціативою доказів у справі, витребовування у відповідача певних доказів, щодо продовження судового розгляду після відкладення судового засідання, про розгляд даної справи раніше, ніж за позовом про розірвання шлюбу, також не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки не можуть слугувати підставою для зміни чи скасування законного і обґрунтованого рішення суду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1; 308; 314 ч.1 п.1; 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 02 серпня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -