Ухвала

іменем україни

21 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Завгородньої І.М., ПоповичО.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди, за касаційною скаргоюОСОБА_4 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 05 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди.

На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_4 посилався на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 23 жовтня 2012 року, укладеного між ним та Харківською обласною спілкою споживчих товариств він придбав у власність ряд нежитлових будівель, в тому числі й нежитлову будівлю прохідної, літ «К» загальною площею 148,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. 01 листопада 2012 року між ним та відповідачем було укладено договір оренди № 1 на оренду цього нежитлового приміщення площею 110,6 кв. м, строком до 31 жовтня 2013 року. Додатковою угодою від 01 листопада 2013 року строк дії договору оренди було продовжено до 31 жовтня 2014 року, проти укладення якої відповідач не заперечував та якою були внесені зміни до п. 1, п. п. 1.3 договору оренди від 01 листопада 2012 року. Після закінчення строку дії договору оренди відповідач зобов'язаний був в триденний строк передати по акту прийому-передачі орендоване ним приміщення. Нежитлове приміщення було передано відповідачу згідно з актом передачі в належному стані відповідно до технічного висновку від 2011 року (в якому вказано, що стіни будівлі були оздоблені сайдінгом ПВХ). 05 березня 2014 року він побачив, що сайдінг з нежитлової будівлі прохідної повністю знято відповідачем у справі. Згідно з кошторисним розрахунком збитків з відновлення первинного вигляду будівлі прохідної складають 22 361 грн, яку відповідач у справі зобов'язаний йому компенсувати. Відповідно до умов п. 4.1. (змінених додатковим договором до договору оренди від 27 грудня 2012 року) орендна плата щомісячно повинна складати суму 1 500 грн, а також відповідно до п. 5.2 договору оренди відповідач за несвоєчасне внесення орендної плати повинен сплатити 10 % за кожен день прострочки від суми прострочки, а також 12,5 % річних. Таким чином, за період з березня 2014 року по 31 жовтня 2014 року відповідач повинен сплатити заборгованість з орендної плати у сумі 12 000 грн, а також 10 % за кожен день прострочки від суми прострочки у сумі 256 800 грн. Крім цього, відповідач повинен сплатити 12,5 % річних, що за 8 місяців складало 21 365 грн.

Посилаючись на те, що ОСОБА_5 добровільно відшкодовувати заподіяні матеріальні збитки відмовляється та враховуючи викладене, ОСОБА_4 просив стягнути на його користь вказані кошти.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05 травня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість з орендної плати у сумі 12 000 грн, 12,5 % річних у сумі - 1 500 грн, пеню в розмірі 10 000 грн, а всього 23 500 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України установлено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення збитків з відновлення первісного стану будівлі прохідної у розмірі 22 361 грн не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів того, що сайдінг є невід'ємною частиною будівлі та він набув права власності на нього разом із приміщенням.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 05 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

І.М.Завгородня

О.В.Попович