печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2017 р. Печерський районний суд м. Києва в складі : головуючого - судді Цокол Л.І. за участі секретаря Стороженко С.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву Національного банку України про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Національного банку України до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Національний банк України (далі - позивач, НБУ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач, ОСОБА_1.), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 12/09/5 від 13.05.2014 року у розмірі 2 000 141 935,64 грн. та судовий збір у розмірі 30 002 129,04 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.05.2017 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Національного банку України до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та справу призначено до судового розгляду.

Крім того, НБУ одночасно звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачу.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач посилається на те, що заборгованість є значною, відповідач ухиляється від виконання свого зобов'язання за договором поруки в добровільному порядку, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити та зробити неможливим виконання судового рішення в майбутньому.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.05.2017 року у задоволені заяви НБУ про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03.08.2017 року ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 04.05.2017 року скасовано та питання про вжиття заходів забезпечення позову направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.08.2017 року у задоволені заяви НБУ про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.09.2017 року ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 18.08.2017 року скасовано та питання про вжиття заходів забезпечення позову направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та матеріали контрольного провадження, суд дійшов висновку, що заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Як визначено у ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу, що загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об'єктом, що є предметом спору.

Так, як вбачається з матеріалів провадження, між Національним банком України та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» було укладено кредитний договір від 13.05.2014 р. № 12/09/5, відповідно до умов якого позивач надав кредит для збереження ліквідності позичальнику у сумі 2 000 000 000,00 грн. строком з 13.05.2014 р. до 30.12.2016 р. включно, шляхом збільшення ліміту за відкритою кредитною лінією відповідно до кредитного договору від 16.02.2009 р. № 12/09.

В забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за вказаним кредитним договором 13.05.2014р. - Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива», між Національним банком України та ОСОБА_1 було укладено Договір поруки № 12/09/5/П, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А. В. за реєстровим номером 637, згідно умов якого (п. п. 1, 4) відповідач зобов'язався перед позивачем відповідати за належне виконання Позичальником всіх зобов'язань, що випливають із Кредитних договорів, у тому числі, щодо сплати процентів за користування кредитами та штрафних санкцій у строки та на умовах, передбачених кредитними договорами; - погасити заборгованість (проценти, штрафні санкції) за кредитними договорами у разі невиконання Позичальником умов кредитних договорів у строк.

У зв'язку з неналежним виконання Позичальником взятих на себе зобов'язань за вказаним кредитним договором утворилась заборгованість, що складає 2 000 141 935,64 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача як поручителя за вищевказаними кредитними договорами.

Відповідно до п. 1.8 кредитного договору від 13.05.2014 р. № 12/09/5, забезпеченням за цим Кредитним договором виступає нерухомість майнових поручителів на загальну суму не менше 3,5 млрд. грн., відповідно до висновків незалежних оцінювачів, здійснених згідно з вимогами чинного законодавства України, із застосуванням коефіцієнта 0,7, яка буде оформлена не пізніше 45-денного терміну від дати укладення цього кредитного договору шляхом укладення договорів іпотеки; порука власника істотної участі ПАТ «КБ «ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА» ОСОБА_1; інші види забезпечення за погодженням з Головним управлінням НБУ по м.Києву і Київській області.

Так, в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № 12/09/5 від 13.05.2014 р., було укладено ряд іпотечних договорів, а саме, від 17.06.2014 р., від 16.06.2014 р., 20.06.2014 р., від 24.06.2014 р., від 23.06.2014 р., згідно яких в іпотеку було передано майно на загальну суму близько 1 200 000 000,00 грн. Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № 12/09/5 від 13.05.2014 р., 15.08.2014 р. та 18.08.2014 р. було внесено зміни до договорів застави корпоративних прав від 18.03.2010 р. та від 31.10.2012 р. відповідно, згідно умов яких в заставу було передано корпоративні права на загальну суму 1 224 164 034,00 грн. Також 13.05.2014 р. в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № 12/09/5 від 13.05.2014 р., було внесено зміни до договору застави акцій від 11.06.2010 р., згідно умов яких вартість застави склала 1 549 990 000,00 грн.

Таким чином, виконання зобов'язань за Кредитним договором № 12/09/5 від 13.05.2014 р.повністю забезпечено. А позивачем в порушення вимог ст.. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову не надано доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 153 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При цьому, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно ч. 6 ст. 153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Відповідно до п. 4 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заявлений позивачем спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачу не відповідає принципу співмірності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам. Позивач, звертаючись із заявою про забезпечення позову, не обґрунтував та не навів обставин, із яких суд міг би дійти висновку, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Крім того, подаючи відповідну заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно відповідача, позивач не вказав а ні чіткого переліку майна відповідача, а ні на наявність такого майна у відповідача, приблизну вартість, що унеможливлює вирішення питання щодо забезпечення позову.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу. Баланс не буде забезпечений, якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

За таких обставин, суд вважає, що заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

При цьому, суд також звертає увагу на необхідність формування сталої судової практики, а в цивільних справах за позовом Національного банку України до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.07.2016 р., залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.10.2016 р., ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.05.2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06.07.2017 р., у задоволені заяви НБУ про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_1 відмовлено.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 151, 153, 210, 293 Цивільного процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви Національного банку України про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом Національного банку України до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подано протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Л.І. Цокол