Справа № 361/5032/17 Головуючий у І інстанції Петришин Н. М.
Провадження № 22-ц/780/5080/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 24.10.2017
УХВАЛА

Іменем України

24 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Верланова С.М., Гуля В.В.

при секретарі - Тимошевській С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2017 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_2, про стягнення інфляційного збільшення заборгованості та 3 % річних з прострочення заборгованості за позикою,-

встановила:

У провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_2, про стягнення заборгованості.

14 вересня 2017 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла заява ОСОБА_3, в якій остання просила забезпечити позовні вимоги шляхом накладення арешту на будинок, що розташований за адресою: Київська обл., м. Бровари, вул. Челюскіна (нова назва Зазимський шлях), 69-Б, та зареєстрований 04.09.2006 року за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності б/н від 04.09.2006 р., виданого виконкомом Броварської міської ради.

В обґрунтування заяви про забезпечення позовних вимог позивачка посилається на те, що під час розгляду попередніх цивільних справ про стягнення з відповідача на її користь боргу за позикою, ОСОБА_4 вчинено всі дії, спрямовані на відчуження свого майна на користь інших осіб, аби неможливо було звернути стягнення на майно у рахунок погашення боргу. Разом з тим, ОСОБА_4, перебуваючи у шлюбі із ОСОБА_2 побудували спірний будинок, який зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 і є спільною сумісною власністю подружжя. За таких обставин, позивачка посилаючись, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказаний житловий будинок, що перебуває у спільній сумісній власності відповідача та ОСОБА_2 є доцільним і співмірним, невжиття такого заходу забезпечення позову може у майбутньому утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2017 року заяву ОСОБА_3 задоволено частково.

Накладено арешт на 1/2 частину житлового будинку № 69-Б, що розташований по вулиці Зазимський шлях (колишня назва Челюскіна) у м. Бровари Київської області.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову про відмову у забезпеченні позову, посилаючись на те, що суд не врахував того, що суд не встановив обставин про свідчать про існування загрози утруднення або унеможливлення виконання рішення суду.

Крім того, апелянт вважає, що позивачем не надано доказів про належність спірного житлового будинку на праві спільної сумісної власності їй та відповідачу ОСОБА_4, оскільки сам по собі факт набуття спірного майна під час перебування в шлюбі не є підставою для визнання такого майна спільною сумісною власністю подружжя.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 подану апеляційну скаргу підтримала пояснивши, що спірний будинок вона будувала на власні кошти і він являється її особистою власністю, хоча відповідач ОСОБА_4 і був зареєстрований в будинку, проте після розірвання шлюбу останній не предявляв до неї вимог про визнання вказаного будинку обєктом спільної сумісної власності подружжя та про поділ майна.

Позивачка ОСОБА_3 та її представник в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність і обґрунтованість судової ухвали та відсутність підстав для її скасування. При цьому позивачка пояснила, що давала грошові кошти в позику ОСОБА_4 в присутності ОСОБА_2, які були подружжям і проживали в спірному будинку разом, позову про визнання будинку особистою власністю ОСОБА_2 не предявляла, при цьому ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2017 року було задоволено подання виконавчої служби та визначено, що частка майна боржника ОСОБА_4 у спірному будинку, як у спільному майні подружжя, становить 1/2 частку.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з положень ст.151-153 ЦПК України.

Такі висновки суду є правильними та відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Виходячи з позовної заяви позивачка просить стягнути з відповідача 201150,56 грн. інфляційного збільшення заборгованості та 3 % річних з прострочення заборгованості за позикою у сумі 28834,19 грн.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 04.06.2009 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 позов задоволено частково та стягнуто суму позики в розмірі 172 000 грн., неустойку в розмірі - 16615 грн. 20 коп., три відсотки річних - 2215 грн. 36 коп. та інфляцію в сумі - 10925 грн. 44 код. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 06.10.2009 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2009 року в частині стягнення з ОСОБА_4 неустойки в розмірі - 16615 грн. 20 коп. скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні вимог в цій частині.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18.11.2015 року стягнуто із відповідача на користь позивачки індекс інфляції на суму боргу за період прострочення з 19.10.2012 року по 19.10.2015 року у розмірі 129000 грн.; З % річних від простроченої суми за період з 19.10.2012 року по 19.10.2015 року у сумі 15477,14 грн.

Зазначені судові рішення не виконані.

При цьому рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08.09.2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про визнання договорів дарування недійсними встановлено, що ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 року було накладено арешт на майно відповідача, а саме: на земельні ділянки площею 0,08 га - під забудову та 0,12 га - для особистого селянського господарства, що розташовані за адресою Київська область, Броварський район, с. Гоголів, вул. Красилівська.

06 квітня 2009 року відповідачем було подано апеляційну скаргу на дану ухвалу суду, та під час розгляду скарги апеляційним судом, ОСОБА_4 30 травня траві 2009 року оформив договори дарування цих двох земельних ділянок на користь своєї тещі ОСОБА_5

У звязку з цим, Відділом ДВС Броварського району Київської області виконавче провадження по виконанню виконавчого листа про стягнення хз відповідача боргу було закрито у зв'язку із відсутністю майна, на яке можна звернути стягнення в рахунок погашення боргу, про що винесена постанова про повернення документа стягувачеві від 16 серпня 2010 року.

Крім того, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 з 27.05.1993 року до 10.07.2009 року перебував у шлюбі із ОСОБА_2

Під час перебування в шлюбі на імя ОСОБА_2 був зареєстрований на праві власності спірний житловий будинок.

Відповідно до ст.ст. 60, 70, 71 СК України майно, майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, а у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Ст. 60 СК України встановлює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності майна, набутого подружжям за час шлюбу. Інше має бути спростовано належними та допустимим доказами.

При цьому ОСОБА_2 не зверталась до суду з позовом про визнання спірного будинку її особистою власністю.

Інші доводи ОСОБА_2, про те що кошти на придбання земельної ділянки під спірним будинком подарував їй батько, будинок будувався за її кошти від підприємницької діяльності та кредитні кошти не спростовує той факт, що ці кошти надавались батьком та брався кредит в інтересах сімї на придбання спірного будинку для сімї, тому вони, відповідно до ч.3 ст.61 Сімейного Кодексу України є обєктом спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно забезпечив позов.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що накладенням арешту на половину спірного будинку, порушуються її права як власника не можуть бути взяті до уваги, оскільки накладення арешту на майно це накладання заборони на право розпоряджатися майном і не позбавляє її права на власність на це майно.

Інші доводи скарги також висновків суду першої інстанції про необхідність забезпечення позову не спростовують. При цьому ОСОБА_2 не позбавлена можливості звернутись до суду першої інстанції з відповідною заявою про скасування заходів забезпечення позову.

Таким чином, на думку колегії підстави для скасування ухвали суду відповідно до ст. 312 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313,314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку згідно ст.324 ЦПК України не підлягає.

Головуючий

Судді