АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/634/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Сіромашенко Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Вербова І.М., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачовій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2013 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до відповідачів, у якому просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №700/711414-КУ від 27 серпня 2008 року в розмірі 639 187, 95 доларів США, що станом на 16 липня 2013 року за курсом НБУ складає 5 109 029,27 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3, ОСОБА_4 на праві приватної власності; визначити способом звернення стягнення реалізацію предмета іпотеки (вказаної квартири) через прилюдні торги; встановити початкову ціну реалізації предмета іпотеки (вказаної квартири) не менше, ніж 6 762 937 гривень, яка встановлена в договорі іпотеки.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2013 року позов було задоволено: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 700/711414-КУ від 27 серпня 2008 року в розмірі 639 187, 95 доларів США, що станом на 16 липня 2013 року за курсом НБУ складає 5 109 029,27 гривень, відповідно до договору іпотеки звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру АДРЕСА_1.

Визначено способом звернення стягнення реалізацію предмета іпотеки (вказаної квартири) через прилюдні торги. Встановлено початкову ціну реалізації предмета іпотеки (вказаної квартири) не менше, ніж 6 762 937 гривень, яка встановлена в договорі іпотеки. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2013 року змінено в частині визначення початкової ціни реалізації предмета іпотеки з прилюдних торгів. Встановлено початкову ціну реалізації предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. У іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2016 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до апеляційного суду.

Представник позивача у судовому засіданні не визнав подану апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_3 підтримала подану апеляційну скаргу, просила суд її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом при розгляді справи встановлено, що 07 серпня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 700/711414-КУ, відповідно до якого банк надав йому у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 500 000 доларів США, з погашенням кредиту відповідно до графіку та кінцевим терміном погашення заборгованості до 26 серпня 2018 року на умовах визначених договором кредиту.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії між банком та ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладено договір іпотеки № 700/71141910 від 27 серпня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В., відповідно до якого в іпотеку було передано квартиру № 57 загальною площею 232,10 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить іпотекодавцям на підставі договору купівлі-продажу від 15.02.2007 року.

Через неналежне виконання взятих на себе зобов'язань за договором відновлювальної кредитної лінії, станом на 16 липня 2013 року виникла заборгованість за вказаним договором, яка становить 639 187, 95 доларів США, що еквівалентно 5109029 грн. 27 коп., та складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 469 847, 19 доларів США, що еквівалентно 3 755 488 грн. 59 коп.; заборгованості за відсотками в розмірі 169 340, 76 доларів США, що еквівалентно 1 353 540 грн. 68 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з вищевикладених обставин щодо невиконання позичальником зобов'язань за договором відновлювальної кредитної лінії, внаслідок чого виникла заборгованість 639 187, 95 доларів США, що становить 5 109 029, 27 гривень, а тому відповідно до умов іпотечного договору та вимог ст. 33, 37, 39, 41, 42 Закону України «Про іпотеку», ст. 590, 591 ЦК України суд дійшов висновку, що у іпотекодержателя ПАТ «Укрсоцбанк» виникло право вимагати звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення зазначеної заборгованості, відповідно позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач по справі ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, вказуючи при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 полягають в тому, що кредитний договір він не підписував та отримував кошти у значно меншому розмірі, ніж передбачено у договорі. Крім того, представником банку в судових засіданнях не було надано оригіналу кредитного договору. Отже, кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, вважав його нікчемним в силу ст. 215 ЦК України.

Проте зазначені доводи колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки вони спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 700/711414-KV, 27 серпня 2008 року між кредитором - АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі начальника центру роздрібних продаж КМФ АКБ «Укрсоцбанк» Офіцерової H.A. та позичальником ОСОБА_3 було укладено зазначений договір, кожна сторінка якого підписана обома сторонами, скріплена печаткою банку. Під текстом договору міститься письмова згода ОСОБА_4 - дружини ОСОБА_3 про надання згоди своєму чоловіку на укладання кредитного договору.

Відповідно до п. 1.1.1 договору, надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами (траншами), зі сплатою 15% річних та комісій, в розмірі та порядку, визначеному у додатку № 1 до цього договору в межах максимального ліміту заборгованості до 500 000 доларів США, з наступним графіком зменшення максимального ліміту заборгованості кожного 20 числа місяця, починаючи з вересня 2008 року, та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 26 серпня 2018 року.

Хоча, оригінал договору про надання відновлювальної кредитної лінії було втрачено, проте факт його укладення та отримання позичальником кредитних коштів підтверджується іншими наявними у справі доказами: заявами на видачу готівки, договором про внесення змін № 1 від 30 березня 2009 року до договору про надання відновлювальної кредитної лінії, виписками з особового рахунку відповідача про часткове погашення заборгованості по кредиту та процентах, та рішеннями судів, що набули законної сили.

Так, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17 травня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 вересня 2013 року, було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним пункту договору та скасування неустойки. Як вбачається зі змісту зазначеного рішення, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним пункту договору та скасування неустойки, ОСОБА_3 стверджував, що 27 серпня 2008 року між ним та АКБСР «Укрсоцбанк» було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 700/711414-KV, за умовами якого банк зобов'язався надати йому кредит в розмірі 500 000 доларів США з процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 15% річних та з кінцевим терміном повернення 26.08.2018 року. ОСОБА_3, посилаючись на настання світової фінансової кризи, внаслідок якої значно підвищився курс гривні до долара США, зазначав, що вказана обставина значно ускладнює погашення ним кредиту, від чого він не відмовляється та намагається сумлінно виконувати умови договору, проте банк нараховує неустойку ( а.с. 58, том 2).

Даним рішенням також була встановлена обставина про те, що 27 серпня 2008 року між ОСОБА_3 та АКБСР «Укрсоцбанк» було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 700/711414-КУ, за умовами якого банк зобов'язався надати йому кредит в розмірі 500 000 доларів США з процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 15% річних та з кінцевим терміном повернення 26.08.2018 року.

Також за клопотанням ОСОБА_3 Апеляційним судом м. Києва 19 червня 2014 року було зупинено апеляційне провадження у даній справі до розгляду Голосіївським районним судом м. Києва справи за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа - ОСОБА_4 про визнання недійсним іпотечного договору №707/711419-Ю від 27.08.2008 року (а.с. 171-173, том 2).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_7 до ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа - ОСОБА_4 про визнання іпотечного договору недійсним - відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання чітко викладені в договорі, який сторони підписали, отже, досягай згоди щодо його істотних умов. Посилання позивача на недійсність основного зобов'язання судом визнані безпідставними, оскільки факт укладення кредитного договору встановлений судовим рішенням, яке набрало законної сили, та відповідно до ст. 61 ЦК України доказуванню не підлягає ( а.с. 202-209, том 2).

Крім того, про укладення кредитного договору свідчить і та обставина, що ОСОБА_3 визнає факт отримання ним кредитних коштів, проте у меншій сумі, ніж визначено договором, однак це не суперечить змісту договору про надання відновлювальної кредитної лінії.

Як вбачається з виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1, ОСОБА_3 були надані кредитні кошти на загальну суму 470 000 доларів США, видача коштів проводилась траншами: 27.08.2008 року - 40 000 доларів США; 12.09.2008 року, Як вбачається з виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1, ОСОБА_3 були надані кредитні кошти на загальну суму 470 000 доларів США, видача коштів проводилась траншами: 27.08.2008 року - 40 000 доларів США; 12.09.2008 року, 15.09.2008 року, 19.09.2008 року - щоразу по 20 000 доларів США; 22.09.2008 року - 60 000 доларів США, 06.10.2008 року - 40 000 доларів США та 09.10.2008 року - 270 000 доларів США. ( а.с. 70-73, том 1).

Згідно з договору про внесення змін № 1 від 30 березня 2009 року до договору про надання відновлювальної кредитної лінії АКБСР «Укрсоцбанк» - кредитор та ОСОБА_3 - позичальник дійшли згоди змінити графік погашення основного боргу, який станом на 30 березня 2009 року становить 469 847,19 доларів США, та у зв'язку з цим встановили графік погашення заборгованості, починаючи з 20 квітня 2009 року. Відповідно до вказаного графіку, до 20 вересня 2010 року ОСОБА_3 сплачує на погашення заборгованості по кредиту - 390 доларів США щомісячно, в подальшому до 20 липня 2018 року - по 4872 долари США щомісячно, а до 26 серпня 2018 року - 4859,19 доларів США. Таким чином, відповідно до вказаного договору про внесення змін від 30.03.2009 року, сторони привели графік погашення заборгованості по кредиту у відповідність до фактично отриманої ОСОБА_3 та погашеної на той час суми кредиту.

Колегія суддів вважає необґрунтованими і доводи апеляційної скарги відповідача про невідповідність розрахунку заборгованості та наданих виписок з особового рахунку щодо нарахування процентів умовам укладеного договору, оскільки вони не відповідають обставинам справи.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, що був покладений судом в основу оскаржуваного рішення, позивачем пред'явлено до стягнення суму нарахованих та несплачених процентів за період з 04 березня 2011 року по 15 липня 2013 року в загальному розмірі 169 340,76 доларів США, яка складається із суми процентів, нарахованих на строкову ( поточну) заборгованість по кредиту - 135 652,16 доларів США, та суми процентів, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту - 33 688,6 доларів США. Зі змісту вказаного розрахунку вбачається, що проценти нараховувались щомісячно, що відповідає умовам кредитного договору.

При цьому доводів про те, що сума сплаченого кредиту чи відсотків відображена у розрахунках заборгованості невірно, відповідачем у апеляційній скарзі та представником відповідача в поясненнях у судовому засіданні не наведено. Будь-яких доказів тих обставин, що сума сплаченого кредиту та відсотків є більшою, ніж відображено у розрахунках, відповідачем не надано. Слід також зазначити, що у період з 04.03.2011 року по 15.07.2013 року платежі на погашення заборгованості ОСОБА_3 не здійснювались.

Пунктом 4.4 договору про надання відновлювальної кредитної лінії передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п.п.3.3.7, 3.3.8 цього договору протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається такими, що сплив, та відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції ( штраф, пеню).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено та доведено матеріалами справи, що заборгованість ОСОБА_3 за договором про надання відновлювальної кредитної лінії станом на 16 липня 2013 року становить 639 187, 95 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 469 847, 19 доларів США, та заборгованості за відсотками в розмірі 169 340, 76 доларів США, нарахованими за період з 04.03.2011 року по 15.07.2013 року.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналогічну норму містить і п.2.4.3 іпотечного договору.

Положеннями ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції вказав початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, не менше 6762937 гривень, як ціну яка була встановлена в договорі іпотеки.

Однак, колегія суддів вважає, що виходячи з змісту поняття „ціна", як форми грошового вираження вартості товару, послуг, тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України „Про іпотеку" у розумінні норми статті 39 Закону України „Про іпотеку" встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону - відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України, висловленій у постанові № 6 -1239 цс 15 від 08 червня 2016 року.

Згідно до ч. 6 ст. 38 Закону України „Про іпотеку" ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

У ході апеляційного розгляду справи з урахуванням положень ст. 10 ЦПК України було призначено та проведено в справі судову експертизу за № 1 - 15/09 від 15.09.2017 року ( а.с. 162 - 172 т.3) За результатами якої - ринкова вартість квартири № 57, загальною площею 232, 1 кв.м розташованої за адресою АДРЕСА_1 ( на дату проведення експертного дослідження) становить 17 360 000 гривень.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення в частині визначення початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації - необхідно змінити, зазначивши ціну встановлену висновком експерта на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна - 17 360 000 гривень.

У іншій частині рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, та підстав для відмови у задоволенні позову - не вбачається.

Нові обставини по справі, які мали місце після постановлення оскаржуваного судового рішення, не можуть бути взяті судом апеляційної інстанції до уваги з подальшим наданням їм оцінки з урахуванням того, що у відповідності до вимог ст.. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 309, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2013 року змінити в частині визначення початкової ціни реалізації предмета іпотеки з прилюдних торгів та викласти рішення в цій частині в наступній редакції:

Встановити початкову ціну реалізації предмета іпотеки - квартири № 57, загальною площею 232,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна - 17 360 000 (сімнадцять мільйонів триста шістдесят тисяч) гривень.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2013 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржено в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: