АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження:22-ц/790/2190/17 Головуючий 1 інст. - Бугера О.В.
Справа № 644/2492/16-ц Доповідач - Карімова Л.В.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого: Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретарів: Баранкової В.В., Колесник О.Е.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 02 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та про визнання незаконними та протиправними дій приватного нотаріуса, скасування рішення про реєстрацію права власності, державної реєстрації,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, який в подальшому уточнила та просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 18.02.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 за реєстровим номером 181; визнати незаконними та протиправними дії приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_6 в частині посвідчення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 18.02.2016 року, скасувати рішення про реєстрацію речових прав на нерухоме майно в частині посвідчення договору купівлі-продажу вказаної квартири та стягнути з відповідачів витрати, що пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 551,21 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що квартира АДРЕСА_2 належить їй на праві приватної власності та іншого житла вона немає. 15.07.2014 року вона уклала з ОСОБА_5 договір позики грошей на суму 79 200,00 грн на строк до 15.07.2017 року, під час укладення даного договору ОСОБА_5 повідомив про необхідність укладення договору іпотеки, тому цього ж дня йому було передано правовстановлюючі документи на належну їй квартиру та укладено договір іпотеки.

Зазначала, що вказані договори були укладені нею під впливом тяжких життєвих обставин, які стосувалися як матеріальних так і моральних аспектів життя, та на вкрай невигідних для неї умовах.

08.07.2015 року у зв'язку із необхідністю вона (позивач ) отримала у борг від ОСОБА_7 гроші у сумі 9 500 доларів США, про що було складено боргову розписку, проте через скрутне матеріальне становище ОСОБА_3 суму боргу не повернула. 03.11.2015 року ОСОБА_7 подала до Орджонікідзевського районного суду міста Харкова позовну заяву про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором позики та одночасно подала до суду заяву про забезпечення позову. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.11.2015 року було накладено арешт на все нерухоме майно, що належить позивачу, в тому числі й на квартиру АДРЕСА_3.

14.11.2015 року на підставі вищевказаної ухвали суду до Державного реєстру прав на нерухоме майно було внесено відомості про арешт даної квартири. Як зауважувала позивач, під час телефонної розмови з представником ОСОБА_5, йому було повідомлено про накладення арешту.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.11.2015 року про накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_8, в тому числі на квартиру АДРЕСА_2, не скасовано, а тому і арешт на вказану квартиру не скасований, хоча ОСОБА_4 29.02.2016 року звертався до суду з відповідною заявою, проте суд відмовив йому в задоволенні вказаної заяви.

03.03.2016 року нею отриманий лист від ОСОБА_4, в якому було зазначено, що 18.02.2016 року він купив квартиру АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 Реалізація даної квартири відбулась на підставі договорів позики та іпотеки, укладених 15.07.2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_9, та посвідчених приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 Одночасно в цьому листі містилась вимога про добровільне звільнення вказаного житлового приміщення та зняття з реєстрації місця проживання.

Після цього нею (позивачем) була отримана інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої вбачається, що ОСОБА_4 дійсно купив квартиру за адресою: АДРЕСА_5. Одночасно в даній довідці міститься інформація про те, що на вказану квартиру накладено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна і тому, на думку позивача, будь-яке відчуження даного майна є неправомірним, тобто приватний нотаріус не мала права оформляти договір купівлі-продажу квартири. У зв'язку з цим вважала, що , нотаріус своїми діями грубо порушила вимоги «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, Закону України «Про іпотеку».

В запереченнях на позовну заяву приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_6, посилаючись на безпідставність її вимог, просила відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 02 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Додатковим рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 09 березня 2017 року стягнуто з позивача ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 1102,39 грн.

Вказане рішення оскаржено ОСОБА_3, яка посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_5 на порушення вимог ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не повідомив державного реєстратора про наявність встановлених законом обтяжень речових прав на нерухоме майно. Між тим наявність в Єдиному реєстрі заборон запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обмеження не буде знято.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано вимоги ст. 38 Закону України «Про іпотеку» щодо обов»язку іпотекодержателя за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір, оскільки вважає, що письмовим повідомленням є не тільки направлення зазначених відомостей певним особам, а і отриманні їх адресатами.

Вказує, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не враховано вимоги ст.17 Закону України «Про іпотеку».

Вислухавши пояснення учасників процесу, що з»явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що права позивача порушені не були, позивач була повідомлена про наявність боргу, їй було надано строк для його погашення, позивача повідомлено про намір продажу нерухомого майна, лише після повідомлення було вирішено питання про відчуження квартири, тому укладений договір не суперечить вимогам Цивільного кодексу України.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 15.07.2014 року ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_5 договір позики грошей на суму 79 200,00 грн на строк до 15.07.2017 року та договір іпотеки №1296, за яким правовстановлюючі документи на належну позивачу квартиру були передані іпотекодержателю.

08.07.2015 року ОСОБА_3 отримала у борг від ОСОБА_7 гроші у сумі 9 500 доларів США, про що було складено боргову розписку, проте через скрутне матеріальне становище ОСОБА_3 суму боргу не повернула.

03.11.2015 року ОСОБА_7 звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_3 з вимогами про стягнення з неї заборгованості за договором позики та одночасно подала заяву про забезпечення позову.

Рішенням суду від 29.01.2016 року позвні вимоги задоволені.

11.12.2015 року суд ухвалою наклав арешт на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_3, в тому числі й на квартиру АДРЕСА_6.

14.11.2015 року на вказану квартиру накладено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна. Вказане підтверджується копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 54564154.

З матеріалів справи вбачається, що 21.12.2015 року ОСОБА_5 шляхом передачі заяви через приватного нотаріуса ОСОБА_6, повідомив згідно до вимог ст. 38 Закону України «Про іпотеку» всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти договір купівлі-продажу», а саме ОСОБА_7 та Орджонікідзевський відділ Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції. Дані обставини підтверджуються копіями заяв від ОСОБА_5 на ім'я нотаріуса, № 02-24/568, 02-24/567 від 21.12.2015 р., копіями повідомлень на ім'я ОСОБА_7 та Орджонікідзевського ВДВС ХМУЮ, а також доданими до них копіями конвертів, зворотніх поштових повідомлень та квитанцій про сплату поштового відправлення.

18 лютого 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 укладено договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_11 квартиру АДРЕСА_7.

Відповідно до вимог ч.ч. 6,7 ст. 3 Закону Укрїни «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/ її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Згідно із ч. 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі не виконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки.

Як вбачається з матеріалів справи приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 на адресу ОСОБА_7 було направлено заяву ОСОБА_5 про прийняття останнім рішення щодо продажу предмета іпотеки: квартири АДРЕСА_7, однак згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 22.12.2015 року вказана заява адресатом отримано не була.

Таким чином, не можна вважати, що всі заінтересовані особи були повідомлені про бажання іпотекодержателя в особі ОСОБА_12 продати спірну квартиру.

Відповідно до п.2.1. Глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, при підготовці до посвідчення правочинів про відчуження або заставу нерухомого майна нотаріусом перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч. 13 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України.

Кабінет Міністрів України затвердив Порядок реєстрації, який визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію та необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком (пункти 8, 13 Порядку реєстрації).

Пунктом 15 Порядку реєстрації передбачено, що під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо наявності обтяжень на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону.

Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для такої відмови, що визначені Законом № 1952-ІV (пункт 28 Порядку реєстрації).

Згідно з пунктом 5 статті 24 Закону № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону.

Відповідно до статті 57 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» ( в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Аналіз наведених норм матеріального права дає колегії суддів підстави для висновку про те, що наявність в Реєстрі запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте.

Як вбачаєтьтся з матеріалів справи ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2015 року вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25 серпня 2016 року, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_10 про скасування заходів забезпечення позову.

Наявність обтяжень у виді арешту вказаної квартири внесено до Державного режєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна, що є перешкодою для вчинення нотаріусом реєстраційних дій.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про правомірність укладення іпотекодержателем в особі ОСОБА_5 та ОСОБА_13спірного договору купівлі-продажу квартири та посвідчення його приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 за наявності обтяжень у вигляді арешту накладеного на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до розяснень, наданих в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

За змістом статті 216 ЦК України та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину.

Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів важає за доцільне визнати недійсним договір купівлі-продажу №181 від 18.02.2016 року, укладений міжОСОБА_5 та ОСОБА_10

Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні на користь якої ухвалено рішення іншою стороною, а в адміністративних справах - суб»єктом владних повноважень, не може перевищувати 40% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на перше січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під сам ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як вбачається з договору про надання правової допомоги від 14 березня 2016 року та підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру № 27 від 14 березня 2016 року ОСОБА_3 за вищевказаним договором на користь ПП «Укрюрполісстандарт» сплачено 2000 грн. Оскільки позовні втмиги ОСОБА_3 підлягають задоволенню, вказані витрати підлягають стягненню з відповідачів.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, тому з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, вказане рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3

У зв'язку із задоволенням вимог ОСОБА_3 на її користь з відповідачів підлягає стягненню згідно вимог ст.ст. 80, 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору 551,21 грн. за подання позовної заяви та 606,34 грн. за подання апеляційної скарги, а всього - 1157,55 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями (а.с. 1, 215).

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 28 листопада 2016 року скасувати.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_7, укладений 18.02.2016 року та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_6 за реєстровим номером 181.

Стягнути з ОСОБА_4 (паспорт серії НОМЕР_2), ОСОБА_5 (р.№ НОМЕР_1), приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 (р.НОМЕР_3) судовий збір в розмірі 1157 (одна тисяча сто п»ятдесят сім) гривень 55 копійок в рівних частках з кожного.

Стягнути з ОСОБА_4 (паспорт серії НОМЕР_2), ОСОБА_5 (р.№ НОМЕР_1), приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 (р.НОМЕР_3) витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 (дві тисячі) гривень в рівних частках з кожного.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: