Справа № 761/3977/15-ц
Провадження № 2/761/108/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Бондарю В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шепелюк Андрій Вадимович, приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиков Іван Володимирович, Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання правочинів недійсними, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Позивач) 13 лютого 2015 року звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - Відповідач № 1), ОСОБА_3 (далі - Відповідач № 2), ОСОБА_4 (далі - Відповідач № 3), Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шепелюк Андрій Вадимович (далі - Третя особа № 1), приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиков Іван Володимирович (далі - Третя особа № 2), Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Третя особа № 3), про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу квартири.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить 1/3 частини квартири АДРЕСА_1. Зауважує, що дана квартира належить їй, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 18.06.2001р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко В.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 3274. Вказує, що 18 липня 2014 року приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиков І.В. посвідчив довіреність від її імені на ОСОБА_2, за реєстром № 369. Зазначила, що вказану довіреність вона не підписувала, у зв'язку з чим, на її думку, довіреність є підробленою. Зазначає, що діючи на підставі вказаної довіреності, ОСОБА_2 від її імені уклала договір купівлі-продажу спірної квартири, що призвело до протиправного припинення її права власності на частку даної квартири та виникнення права власності на спірну квартиру за договором у ОСОБА_4 Зауважує, що вона не мала наміру продавати належну їй частку квартири, довіреності на ім'я ОСОБА_2 на право відчуження квартири вона не надавала, спірна квартира була відчужена всупереч її волі, гроші за продаж належної їй частки квартири вона не отримувала. Окрім того, зауважує, що, як співвласник спірної квартири, вона мала переважне право на придбання даної квартири, але їй не було запропоновано придбати 2/3 частини даної квартири, чим було порушено її права, як співвласника спірного помешкання. Водночас, також зауважила, що на момент вчинення ОСОБА_2 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, у даній квартирі була зареєстрована малолітня ОСОБА_8, яка є її дочкою та онукою ОСОБА_2 Зауважила, що ні вона, як мати малолітньої ОСОБА_8, а ні орган опіки та піклування, не надавали дозволу на укладення спірного договору купівлі-продажу квартири. Враховуючи вищевикладене, просила суд ухвалити судове рішення, яким визнати недійсною довіреність, видану 18 липня 2014 року від імені ОСОБА_1 на представлення її інтересів ОСОБА_2, посвідчену приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І.В. за реєстром № 369; визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, зареєстрований в реєстрі за № 654 та посвідчений 26 вересня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюком А.В., укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_1; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1, проведену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюком А.В. (номер запису про право власності: 7138223 від 26 вересня 2014р.).

В ході судового розгляду справи, в частині позовних вимог щодо скасування запису про державну реєстрацію права власності за клопотанням представника Позивача, ухвалою суду від 04.02.2016р. провадження у цивільній справі закрито (а.с.176-178, т. 1).

В судовому засіданні Позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі з підстав, викладених у позові. Додатково Позивач зауважила, що у спірній квартирі вона проживала із дитиною періодично, оскільки її батько вів аморальний спосіб життя, через що вона змушена була періодично мешкати або у свого чоловіка, або у бабусі. Зауважила, що у спірній квартирі її дитина є зареєстрованою із 2010 року і, що про продаж квартири вона довідалася у 2014 році від сусідки.

Відповідач № 1 та Відповідач № 2 на неодноразові виклики до суду, у судові засідання жодного разу не з'явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку за відомими суду адресами. Про причини неявки суд не повідомили, письмових заперечень чи пояснень по суті позовних вимог, суду не надали.

Відповідач № 3 у судовому засіданні з приводу задоволення позову заперечувала у повному обсязі. Зауважила, що спірну квартиру вона придбала через агентство нерухомості. Її представник в судовому засіданні проти позову також заперечувала та просила відмовити в його задоволенні, мотивуючи тим, що на її думку, позовна заява не містить жодних посилань на документи, які б могли слугувати достатніми та допустимими доказами того, що Позивач не підписувала вказану довіреність, відповідно, на її думку, Позивач не наводить і жодних обґрунтувань відсутності у ОСОБА_2 повноважень на підписання договору купівлі-продажу квартири від імені Позивача. Крім того, зауважила, що оскільки малолітня ОСОБА_8 не є власницею квартири (її частини), на її думку, відсутність дозволу органу опіки та піклування не може бути підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним. Крім того, зауважила, що 26.09.2014р. (в день укладення Договору купівлі-продажу квартири) Відповідачем № 3 були внесені кошти на рахунки ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частинах, згідно Договору купівлі-продажу від 26.09.2014р. за купівлю нерухомого майна на загальну суму 611 000,00 грн. За таких обставин, вважає, що Відповідач № 3 є добросовісним набувачем, яка повністю виконала свої зобов'язання за Договором купівлі-продажу квартири, тому позовні вимоги вважає незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд, заслухавши пояснення Позивача, та її представника, Відповідача № 3 та її представника, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були співвласниками, кожний в рівній частині (по 1/3 частині), квартири АДРЕСА_1, що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 18.06.2001р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко В.Д. та зареєстрованим в реєстрі за № 3274 (а.с.7 т.1) та Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 04.07.2009р., згідно якого ОСОБА_1 в зв'язку з реєстрацією шлюбу 04.07.2009р. із ОСОБА_11 змінила своє прізвище на «ОСОБА_1» (а.с. 11 т. 1).

Як вбачається із матеріалів справи, згідно довіреності, посвідченої 18 липня 2014 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І.В. та зареєстрованої в реєстрі за № 369, ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 продати за ціну і на умовах за її розсудом належну їй на праві власності частину квартири під номером АДРЕСА_1, для чого довіреній особі надано право, зокрема підписати від імені Позивача Договір купівлі-продажу в якості представника продавця, одержати належні від продажу вказаної частини квартири гроші тощо (а.с. 6, т. 1).

Судом встановлено, що 26 вересня 2014 року, між ОСОБА_2, яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_3, на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харкавою О.В. 23 липня 2014 року за реєстром № 640, та від імені ОСОБА_1, на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І.В. від 18 липня 2014 року за реєстром № 369 (Продавці за договором), та ОСОБА_4 (Покупець за договором) було укладено Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюком А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 654, за умовами якого Продавці продали, а Покупець купила у власність квартиру, що належить Продавцям на праві власності за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12, т. 1).

При цьому, Позивач зазначила, що довіреність на ім'я ОСОБА_2 на право продажу належної їй частки квартири АДРЕСА_1, вона не підписувала, згоди на продаж частки квартири не надавала, спірна довіреність є підробленою та містить підпис невідомої особи. При цьому вона також зауважила, що коштів від продажу частки спірної квартири вона також не отримувала.

Судом встановлено, що спірний договір купівлі-продажу квартири від 26.09.2014р. було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюком А.В. на підставі довіреності від ОСОБА_3, посвідченої 23.07.2014р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харкавою О.В. та зареєстрованої в реєстрі за № 640, згідно якої ОСОБА_2 уповноважувалась продати належну ОСОБА_3 на праві приватної власності 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с. 121 т. 1, а.с. 46 т. 2) та довіреності від імені ОСОБА_1, посвідченої приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І.В. 18 липня 2014 року за реєстром № 369, згідно якої ОСОБА_2 уповноважувалась продати належну ОСОБА_1 на праві приватної власності частину квартири АДРЕСА_1 (а.с.122 т.1, а.с.49 т.2), дублікату договору купівлі-продажу від 18.06.2001р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко В.Д. та зареєстрованого в реєстрі за № 3274 (а.с.52. т. 2), заяви ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1, згідно якої на момент придбання спірної квартири ОСОБА_1 в шлюбі не перебувала (а.с. 42, т.2), заяви ОСОБА_2 від свого імені та від імені ОСОБА_3 про те, що майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1, продається в звітному році вперше (а.с. 43 т.2), заяви ОСОБА_4 про джерело походження коштів, які використовуються для придбання квартири (а.с. 44, т. 2), заяви ОСОБА_14 - чоловіка ОСОБА_4 про надання згоди на купівлю квартири (а.с. 45, т.2), витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 27005762 від 18.09.2014р. (а.с. 54-55, т. 2), Інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна КВ-2014 № 75023 від 11.09.2014р. (а.с. 56, т. 2), висновку про вартість майна, складеного ТОВ «Оціночна компанія «Місто» 10.09.2014р. (а.с. 57-60, т. 2), довідки Форми № 3, виданої ТОВ «Кийградсервіс» вих. № 2593 від 26.09.2014р., згідно якої в кв. АДРЕСА_1 зареєстрованих осіб немає (а.с. 110, т.1, а.с. 61, т.2), Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів № 71140632 від 26.09.2014р. (а.с. 62-64, т. 2), паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_2 (а.с. 75-76, т. 2), свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 (а.с. 77, т. 2), паспорту та ідентифікаційного номеру ОСОБА_4 (а.с. 78-79 т.2) тощо.

Так, як встановлено в судовому засіданні, на виконання умов Договору купівлі-продажу квартири від 26.09.2014р., ОСОБА_4 було сплачено на рахунки ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 грошові кошти за належні їм частки квартири АДРЕСА_1 в загальній сумі 611 000,00 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.78-80 т.1, а.с. 83-85 т. 2).

Проте, Позивач у судовому засіданні заперечувала факт отримання нею будь-яких коштів та одночасно вона зауважила, що особистий підпис, який міститься у банківських документах з приводу відкриття рахунку, їй не належить.

Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 9 листопада 2009 року, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Згідно ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Частиною 3 ст. 244 ЦК України передбачено, що довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин (ч. 1 ст. 245 ЦК України).

Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 58-59 ЦПК України на підтвердження того, що вона не підписувала довіреність від 18.07.2014р., видану на ім'я ОСОБА_2, посвідчену приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І.В. за реєстром № 369, та як наслідок не уповноважувала ОСОБА_2 на укладення від її імені договору купівлі-продажу належної Позивачеві частини квартири АДРЕСА_1. Посилання Позивача на невідповідність її підпису на спірній довіреності з підписами в паспорті та інших документах не беруться судом до уваги, оскільки суд не володіє спеціальними знаннями, що дають змогу встановити ким саме було вчинено підпис на спірній довіреності від імені Позивача безпосередньо ОСОБА_1, чи іншою особою. При цьому, 01 серпня 2016 року судом було задоволено клопотання Позивача про призначення судово-почеркознавчої експертизи у справі на предмет вирішення експертами чи виконаний підпис у довіреності від 18 липня 2014 року за реєстровим номером № 369, виданої від імені ОСОБА_1 на ім'я ОСОБА_2, посвідченої приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим Іваном Володимировичем від імені ОСОБА_1 безпосередньо ОСОБА_1, чи іншою особою, проте, через неможливість витребування оригіналу оспорюваної довіреності у нотаріуса, та ненадання вказаного оригіналу експертам, останні направили на адресу суду повідомлення про неможливість за таких обставин надання висновку (а.с. 180-181, т. 2), у зв'язку з чим позов в частині щодо визнання недійсною довіреності задоволенню не підлягає.

Крім того, Позивач також просить суд ухвалити судове рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири.

Позов в цій частині також задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст. 657 ЦК України).

Відповідно до ст. 71 ЦК України , опікун не має права без дозволу органу опіки та піклування: 1) відмовитися від майнових прав підопічного; 2) видавати письмові зобов'язання від імені підопічного; 3) укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; 4) укладати договори щодо іншого цінного майна.

Судом встановлено, що на час укладення спірного договору купівлі-продажу квартири від 26.09.2014р., згідно довідки Форми № 3, виданої ТОВ «Кийградсервіс» вих. № 3192 від 29.10.2014р., у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1) з 12.07.2001р., ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2) з 12.07.2001р., та ОСОБА_8 (ІНФОРМАЦІЯ_3) з 06.11.2010р. (а.с. 4, т.1).

Крім того, після звернення до суду із даним позовом, на запит суду в порядку частини 3 статті 122 ЦПК України, міграційний орган повідомив суду, що станом на 03 березня 2015 року у спірній квартирі є також зареєстрованим ОСОБА_3 (а.с. 18, том 1), що спростовує твердження сторони Відповідача № 3 про відсутність у спірній квартирі зареєстрованих осіб на час укладення спірного правочину. Крім ОСОБА_2, яка у спірній квартирі була зареєстрованою до 25 вересня 2014 року (а.с. 17, том 1).

Таким чином, на момент вчинення спірного договору купівлі-продажу квартири від 26.09.2014р., у квартирі АДРЕСА_1, була зареєстрована неповнолітня дитина - дочка Позивача - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, проте як встановлено в судовому засіданні та не оспорювалось сторонами у справі, орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації не надавав попередньої згоди на укладення договору купівлі-продажу від 26.09.2014р. квартири АДРЕСА_1.

За положеннями ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» (в редакції, яка була чинна на момент укладання договору купівлі-продажу квартири), батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належним дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

За ч. 1 ст. 224 ЦК України , правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 9 листопада 2009 року визначено, що судам відповідно до статті 215 ЦК ( 435-15 ) необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

За ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Виходячи з вищевикладеного, повно та всебічно оцінивши докази, надані сторонами, суд дійшов висновку, що договір купівлі-продажу квартири від 26.09.2014р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюком А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 654 є нікчемним, оскільки всупереч вимогам діючого законодавства, був вчинений без дозволу органу опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, чим було порушено права малолітньої дитини - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка на момент вчинення спірного правочину була зареєстрована та мала право користування вказаною квартирою.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про визнання правочинів недійсними не підлягають задоволенню за вищевикладених обставин.

Разом з тим, у зв'язку із встановленням нікчемності договору купівлі-продажу квартири від 26.09.2014р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюком А.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 654, суд відповідно до вимог ст. 216 ЦК України, з урахуванням неподільності спірного об'єкту нерухомого майна, з метою відновлення прав Позивача, вважає за необхідне зобов'язати ОСОБА_4 повернути у власність ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1.

При цьому, оскільки в ході судового розгляду справи, судом не встановлено доказів в частині щодо отримання Позивачем будь-яких коштів від Відповідача № 3 від продажу спірної квартири, підстави щодо зобов'язання Позивача повертати такі кошти Відповідачу № 3, у суду відсутні.

Враховуючи вищевикладене, на підставі статтей 71, 202, 203, 215, 216, 224, 244, 245, 655, 657 Цивільного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 9 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», та керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 174, 209, 212-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шепелюк Андрій Вадимович, приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиков Іван Володимирович, Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання правочинів недійсними - в і д м о в и т и у повному обсязі.

Зобов'язати ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) повернути у власність ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) квартиру АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :