АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/1521/17 Номер провадження 22-ц/786/2589/17Головуючий у 1-й інстанції Рибалка Ю. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Кременчукводоканал" на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 3 серпня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства "Кременчукводоканал" про визнання недійсним договору в частині,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 3 серпня 2017 року позов задоволено.

Визнано недійсним підпункт 2.2.2. пункту 2.2. договору №5223 від 01.10.2013 року «Про відшкодування коштів за спожиту електричну енергію», укладеного між КП "Кременчукводоканал" та ОСОБА_2 в частині «….Тариф на електроенергію дорівнює вартості електроенергії 2-го класу напруги…».

Зобовязано Комунальне підприємство "Кременчукводоканал" здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_2 за спожиту електроенергію згідно з договором №5223 від 01.10.2013 року відповідно до тарифів на електроенергію для населення, встановлених Національною комісією з питань регулювання електроенергетики України.

В апеляційній скарзі КП "Кременчукводоканал", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає за таких обставин.

Згідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, 01.10.2013 року між ОСОБА_2 та КП «Кременчукводоканал» було укладено договір № 5223 «Про відшкодування коштів за спожиту енергію», відповідно до умов якого підприємство постачало електроенергію споживачу у відповідності з встановленими йому планами електроспоживання в межах встановленої потужності (в межах 63 кВт).

За умовами вказаного договору споживач був зобовязаний вносити плату з відшкодування за спожиту електроенергію на розрахунковий рахунок власника мереж.

Листом від 24.11.2016 року КП «Кременчукводоканал» повідомило ОСОБА_2 про розірвання (припинення дії) договору №5223 в односторонньому порядку з 31.12.2016 року на підставі п. 5.1. договору та відповідно припинення постачання електроенергії.

В подальшому 03.01.2017 року КП «Кременчукводоканал» направило ОСОБА_2 акти звіряння розрахунків за період з 01.11.2013 по 31.12.2014 року та з січня 2015 року по листопад 2016 року за продану позивачу електроенергію та виставило заборгованість в розмірі 431 638,26 грн.

Факти отримання листів позивачем не заперечуються.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним пп. 2.2.2. п. 2.2. договору №5223 від 01.10.2013 року «Про відшкодування коштів за спожиту електричну енергію», укладеного між КП "Кременчукводоканал" та ОСОБА_2 в частині визначення тарифу, а саме в частині «….тариф на електроенергію дорівнює вартості електроенергії 2-го класу напруги…» та зобовязання здійснити перерахунок заборгованості, позивач посилався на те, що під час укладання договору йому ніхто не повідомляв та не розяснював значення встановлення тарифів вартості електроенергії, що в свою чергу порушило його права та призвело до виникнення значної суми заборгованості. Вважає, що зазначені тарифи не можуть поширюватись на нього як на фізичну особу споживача електроенергії, з врахуванням встановленої в договорі потужності.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст.714 ЦК України, Правил користування електричною енергією для населення та положень п.10 Типового договору на користування електричною енергією, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, дійшов висновку, що відповідач при укладанні договору не зазначив обовязкові умови, визначені Типовим договором, не розяснив споживачу значення встановленого тарифу вартості електроенергії та визначив розмір тарифу, який порушує права позивача, у звязку з чим визнав пп. 2.2.2. пункту 2.2. договору №5223 від 01.10.2013 року недійсним.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою визнання недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. При цьому, якщо недійсність правочину не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

За змістом ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Як вбачається із змісту договору, власник мереж КП «Кременчукводоканал» зобовязався постачати ОСОБА_2 електроенергію в межах встановленої потужності 63 кВТ, а споживач зобовязувався вносити плату з відшкодування за спожиту електроенергію на розрахунковий рахунок власника мереж, де тариф на електроенергію дорівнює вартості електроенергії 2-го класу напруги.

Наведене свідчить, що правовідносини між сторонами виникли в сфері постачання електроенергії.

Постановою КМУ №1357 від 26.07.1999 року «Про затвердження Правил користування електричною енергією для населення» (далі -Правила), в редакції чинній на час укладання договору, передбачено, що споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією, що розробляється енергопостачальником згідно з типовим договором про користування електричною енергією і укладається на 3 роки.

Зазначеними Правилами передбачено, що у договорі обов'язково зазначається величина потужності, яка визначається виходячи з потужності наявних у споживача струмоприймачів. При цьому загальна потужність не може бути вищою за потужність, передбачену технічними умовами чи технічними характеристиками електромережі споживача. Розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Споживач електричної енергії має право на вибір тарифу (п.п. 4,19,41).

Предметом спору є вимога про визнання п.п.2.2.2. п.2.2. вказаного договору недійним, оскільки при його укладанні представником постачальної організації споживачу не було розяснено, що таке визначення класу напруги, до яких категорій споживачів вона застосовується та як такий тариф вплине на визначення розміру оплати вартості спожитою електроенергії.

Чинним законодавством в сфері електроенергетики, а саме Порядком визначення класів споживачів електричної енергії, диференційованих за ступенями напруги, затвердженого постановою НКРЕ від 13.08.98 № 1052, встановлено два класи напруги : 1 клас напруги із ступенем напруги 27,5 кВ та вище, 2 клас напруги менше 27,5 кВ.

Між тим, пунктом 4 вказаних Правил передбачено, що розрахунки населення за спожиту електроенергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показів засобів обліку.

В даному випадку, оспорюваними умовами договору визначено, що споживач повинен вносити оплату за спожиту електроенергію не згідно діючих тарифів для населення, а згідно тарифу, що дорівнює вартості електроенергії 2 класу напруги, згідно даних КФ ПАТ «Полтаваобленерго», тобто згідно тарифів, які встановлені для юридичних осіб.

При цьому, самим відповідачем не спростовано твердження позивача про те, що при укладанні договору представником КП «Кременчукводоканал» йому, як побутовому споживачу, не було розяснено в чому саме полягає розмір тарифу, що мається на увазі під висловом «…тариф дорівнює вартості електроенергії 2 класу напруги», що вплинуло на його право вибору тарифу.

Наведені обставини свідчать про те, що відповідач фактично позбавив позивача права на інформацію щодо тарифу (ціни) на електроенергію, і в подальшому нараховував останньому оплату за спожиту електричну енергію не згідно тарифів для населення, а як юридичній особі згідно до тарифів електроенергії другого класу, що суперечить Правилам користування електричною енергією для населення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не містять посилань но нові докази чи факти, які б доводили помилковість постановленого по справі судового рішення.

Так, з доводів апеляційної скарги вбачається, що апелянт не заперечує тієї обставини, що оспорюваними умовами договору позивачу, як побутовому споживачу, тариф за електроенергію визначений як для юридичної особи - 2 класу напруги, оскільки за таким тарифом КП «Кременчукводоканал» сплачує енергопостачальній організації КП ПАТ «Полтаваобленерго» отриману для своїх мереж електроенергію.

Проте, правовідносини між зазначеними юридичними особами урегульовані Правилами користування електричною енергією, тоді, коли відносини між позивачем, як побутовим споживачем, та відповідачем, як постачальником електроенергії, підпадають під регулювання Правил користування електричною енергією для населення.

При цьому не заслуговують на увагу доводи скарги про те, що спірний договір про відшкодування коштів за спожиту електричну енергію не є договором постачання електричної енергії, оскільки розділом 2 договору «Обовязки сторін» передбачено, що власник мереж, а саме КП «Кременчукводоканал» зобовязується постачати електроенергію споживачу у відповідності з встановленими йому планами електроспоживання.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволенні апеляційної скарги та скасування судового рішення як постановленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Кременчукводоканал" відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 3 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подачі касаційної скарги.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1