Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 57 Доповідач Коломієць О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Гансецької І.А., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» про визнання окремих пунктів кредитно-заставного договору недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 травня 2017 року

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» в межах розгляду цивільної справи за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 26.11.2015 р. зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання недійсними пунктів 14.2, 14.3, 14.9, 14.10, 14.11 кредитно-заставного договору від 28.02.2008 р. залишено без розгляду, за первісним позовом ухвалено рішення, яке змінено рішенням апеляційного суду Житомирської області від 09.02.2016 р.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 29.03.2016р. ухвалу суду першої інстанції від 26.11.2015 р. про залишення зустрічного позову без розгляду скасовано, справу повернуто для продовження розгляду.

За результатами розгляду зустрічних вимог ОСОБА_2 Богунським районним судом м. Житомира 16.05.2017 р. ухвалено рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсними окремих пунктів кредитно-заставного договору № ZRZ0AE000051696 від 28.02.2008 р.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, вказуючи на незаконність та необґрунтованість рішення через невідповідність висновків суду обставинам справи, ненадання судом належної оцінки доказам, які містяться в матеріалах справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. При цьому зазначає, що ухвалюючи рішення, суд не звернув увагу, що згідно положень ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови спірного договору є несправедливими, оскільки позичальник поставлений у нерівні з банком умови, за яких обмежується його право на захист, тобто існує істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Крім того, судом не враховано положення п.4 ч.1 ст.21 вказаного закону, за якими права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Щодо строку позовної давності апелянт вважає, що такий ним не пропущений, оскільки про порушення свого права дізнався 18.11.2014 р. під час отримання консультації у адвоката.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом установлено, що 28 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитно-заставний договір № ZRZ0AE000051696 для придбання транспортного засобу, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 73675,63 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 15,48% річних та строком повернення до 27 лютого 2012 року .

У звязку із порушенням ОСОБА_2 обумовленого сторонами графіку погашення кредиту та сплати відсотків утворилась заборгованість, яку ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з боржника. Даний факт встановлений рішеннями Богунського районного суду м.Житомира від 26.11.2015 р. та апеляційного суду Житомирської області від 09.02.2016 р.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того що, спірний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, тобто укладений між сторонами договір відповідав вимогам ст.ст. 203, 215 ЦК України. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів, відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту, не відмовлявся від його виконання, а тривалий час користувався кредитними коштами.

Такій висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1,3,5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ч.ч.1,3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 ст.203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Положеннями ч.5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

У частині третій ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначений перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Згідно Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Національного банку України від 10.05.2007 року, перед укладенням кредитного договору банк зобовязаний надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідно до кредитно-заставного договору від 28.02.2008 року № ZRZ0AE000051696 погодили права та обовязки сторін, зокрема: умови та механізм видачі кредиту, порядок розрахунків, предмет застави, порядок звернення стягнення на предмет застави, запевнення позичальника, строк дії договору й порядок зміни умов договору, відповідальність сторін та вирішення спорів.

Таким чином сторонами погоджені та підписані істотні умови спірного договору про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплату процентів, відповідальність сторін.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст.ст. 10, 60 Ц ПК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження недійсності окремих положень кредитного договору та невідповідність його вимогам Закону України Про захист прав споживачів».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанцій, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Крім того, колегія суддів враховує наступне.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, про типові відсоткові ставки, валютні знижки, тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобовязальні відносини, тому до спорів щодо виконання такого договору положення Закону України «Про захист прав споживачів» не застосовуються (постанови Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі № 6-511цс15, від 02.12.2015 року у справі №6-1341цс15).

Крім того, даний договір був укладений, сторони виконували його умови і відповідно до умов зазначеного договору позивач отримав кредит. Матеріали справи не містять доказів оскарження, чи незгоди позивача з договором, чи його умовами раніше, ніж ПАТ КБ «ПриватБанк» предявило вимоги до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за вказаним договором.

Позивач ОСОБА_2 відповідно до п.6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів відкликати згоду на укладення договорів про надання споживчого кредиту без пояснення причини, не відмовився від їх виконання, а тривалий час користувався кредитними коштами, що свідчить про те, що він був згодний з умовами даних догорів, а також не вимагав надання додаткової інформації по кредитному договору.

Посилання ОСОБА_2 про те, що умови договору суперечать ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки зміст вищевказаних умов та правил передбачає істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, - не спростовують правильності висновків суду, оскільки позивачем не доведено обставини, що свідчать про істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, оскільки зводяться до повторень обставин справи, викладених у позовній заяві, та цитування норм діючого законодавства і не спростовують правильність висновків суду.

Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 Ц ПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи та надавши їм відповідну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: