У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автодор» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Автодор» на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 15 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 04 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 01 січня 2004 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автодор» (далі - ТОВ «Автодор»)було укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,84 га строком на 10 років, яка знаходиться в адміністративних межах Русалівської сільської ради. Після завершення польових робіт у 2014 році позивач звернулася до відповідача із заявою від 29 грудня 2015 року про передачу їй земельної ділянки для самостійного обробітку. Вказану заяву представник відповідача отримав 30 грудня 2015 року. Однак в січні місяці позивач дізналася, що відповідач зареєстрував укладений з нею договір оренди. Після звернення до відповідача про надання копії договору їй було надано лише витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, виданого Реєстраційною службою Маньківського районного управління юстиції Черкаської області 05 січня 2016 року. Посилаючись на те, що вказаний договір оренди вона не підписувала, згоди на його укладання не давала та не передавала нікому своїх повноважень на укладання договору, просила суд визнати його недійсним.

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 15 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 04 травня 2017 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано договір оренди землі від 28 грудня 2015 року, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права реєстраційною службою Маньківського районного управління юстиції Черкаської області 05 січня 2016 року за № 12897105, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ «Автодор» недійсним.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Автодор» просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити повністю, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 виданого 06 червня 2003 року, є власником земельної ділянки площею 2,84 га у межах Русалівської сільської ради Маньківського району Черкаської області. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до договору оренди землі від 01 січня 2004 року, ОСОБА_4 надає, а ТОВ «Автодор» приймає в оренду вказану земельну ділянку. Договір укладено сторонами терміном на 10 років.

29 грудня 2015 року позивач повідомила відповідача про небажання продовжувати договір оренди.

Однак, в січні 2016 року місяці позивач дізналась про те, що відповідач знову зареєстрував договір оренди укладений з позивачем, який вона не підписувала, згоди на його укладання не давала та не передавала нікому своїх повноважень на його укладання.

З висновку судово-почеркознавчої експертизи від 11 січня 2017 року № 21/17-23 вбачається, що підпис від імені ОСОБА_4 в графі «Орендодавець» в договорі оренди землі від 28 грудня 2015 року, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права Реєстраційною службою Маньківського районного управління юстиції Черкаської області 05 січня 2016 року за № 12897105, на останній його сторінці в графі «Підписи сторін» «Орендодавець» виконаний не гр. ОСОБА_4

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно виходив із того, що волевиявлення орендодавця на укладення оскаржуваного договору оренди не було, а тому такий договір є недійсним.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Наведені у касаційній скарзі доводи про те, що висновок судово-почеркознавчої експертизи від 11 січня 2017 року не може слугувати доказом, який однозначно свідчить про те, що позивач не підписувала спірний договір; позивач передала земельну ділянку за спірним договором у користування відповідача, підписавши відповідний акт, чим підтвердила свою обізнаність з умовами договору; позивач отримувала орендну плату за умовами спірного договору, правильність висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автодор» відхилити.

Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 15 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 04 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.О. Леванчук

А.В.Маляренко