АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4348/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про спадкове право
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді Яцини В.Б.

суддів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 травня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Харківської міської ради, третя особа: нотаріус ОСОБА_4, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка залишилася після смерті її матері - ОСОБА_5, померлої 19 травня 2016 року.

Позов обґрунтовано тим, що 19 травня 2016 року померла мати позивача - ОСОБА_5. Після її смерті відкрилась спадщина, в тому числі у вигляді 1/2 частини приватного житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Харків, вулиця Аеродромна, будинок № 23.

Окрім житлового будинку, позивачу та померлій ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності, по 1/2 частці, належить земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: м. Харків, вулиця Аеродромна, будинок № 23. Ні земля, ні житловий будинок не поділені. 19.05.2000 ОСОБА_5 було складено заповіт, за яким все належне спадкодавцю майно вона заповіла позивачу.

Строк для прийняття спадщини закінчився 19 листопада 2016 року.

Позивач 28.11.2016 звернулась до Першої Харківської державної нотаріальної контори, але у прийнятті заяви їй було відмовлено, в звязку з пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини. Спадкова справа після смерті ОСОБА_5 за заявами інших осіб не заводилась.

Поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини позивач мотивує тим, що після смерті матері часто хворіла і тривалий час вимушена була лікуватися, тому не змогла вчасно звернутися із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 травня 2017 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до Харківської міської ради, третя особа: нотаріус ОСОБА_4, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначила, що оскаржуване рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, оскільки суд не зясував всі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, обєктивному та неупередженому їх розгляду. Вказала, що посилання суду на те, що в період строку, відведеного законом для подання заяви про прийняття спадщини, тривалістю 6 місяців, лікування позивача тривало 20 днів є помилковим. Зауважила, що нею було надано виписку із медичної картки амбулаторного хворого від 05.12.2016 року КЗОЗ «Харківська міська поліклініка №11», в якій зазначено, що вона з 17.01.2013 року постійно перебуває на обліку в цьому лікувальному закладі. Зазначила, що після смерті матері вона перебувала у пригніченому стані, що загострило її хронічні хвороби. Вказала, що довготривале лікування та правова необізнаність не повинна позбавляти її конституційного права власності на належну їй за законом та заповітом спадщину.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, за відсутності учасників судового засідання, що передбачено ст. 305 ЦПК України, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги у передбачених ст. 303 ЦПК України межах, вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 травня 2016 року померла мати позивача - ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 541944, виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер - 12370894, померлій ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності належала 1/2 частина житлового будинку, з надвірними будівлями, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Аеродромна, будинок № 23.

19 травня 2000 року ОСОБА_5 було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 5-1127, за яким все належне їй майно вона заповіла ОСОБА_3 в тому числі на належну їй частину приватного будинку, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Аеродромна, будинок № 23.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 45942435 від 28.11.2016, спадкова справа після померлої 19 травня 2016 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час звернення ОСОБА_3 - не заводилась.

Як вбачається з постанови державного нотаріуса Першої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 № 4720/02-31 від 28.11.2016р. ОСОБА_3 в той день звернулась до нотаріуса для оформлення спадкових прав після померлої 19.05.2016р. матері ОСОБА_5, в чому їй було відмовлено, в звязку з пропуском встановленого ст. 1270 ЦК України шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Нотаріальною конторою був витребуваний документ, який міг би свідчити про факт прийняття спадщини, а саме: будинкова книга для прописки громадян, що проживають в ІНФОРМАЦІЯ_2, видана 22.01.1959 року 9 ВВМ м. Харкова, свідчить про факт, що спадкоємець не проживала постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Тобто вважати, що зазначена спадкоємиця прийняла спадщину, підстав, що стверджують документально, не має.

ОСОБА_3 у зв'язку з хворобою знаходилась на лікуванні у стаціонарі в періоди: з 11.05.2016 по 25.05.2016 та з 10.08.2016 по 23.08.2016, а також амбулаторно лікувалась в період з 15 листопада по 02 грудня 2016 року.

Відмовляючи у задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів про тривалу непрацездатність, неможливість пересуватися та прибути до нотаріуса. Суд вважав, що нетривалі хвороби позивача не можуть свідчити про обєктивні, непереборні перешкоди для реалізації її права на подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини на протязі значного періоду часу - 19.05.2016 по 19.11.2016.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення районного суду в повній мірі не відповідає зазначеним вимогам ст. 213 ЦПК України.

Правилами частини 1 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 1 статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з положеннями ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 судам розяснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Так, у судовому засіданні районним судом було досліджено медичну документацію ОСОБА_3, з якої, зокрема, вбачається, що на день закінчення шестимісячного строку, встановленого законом, для звернення з заявою про прийняття спадщини 19.11.2016 року позивач проходила амбулаторне лікування гострого бронхіту у КЗОЗ «Харківська міська поліклініка №11» з 15.11.2016 по 02.12.2016.

Суд правильно встановив, що на день закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини, 19.11.2016 року, ОСОБА_3 була хворою. Але висновки суду про те, що нетривалі хвороби позивача не можуть свідчити про обєктивні, непереборні перешкоди для реалізації її права на подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини на протязі значного періоду часу - 19.05.2016 по 19.11.2016 ґрунтуються лише на припущеннях про її можливість під час хвороби вчасно з'явитися до нотаріуса, що відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України є неприпустимим.

При цьому суд першої інстанції не взяв до уваги, що саме під час хвороби ОСОБА_3 в преіод з 15.11.2016р. по 02.12.2016р. закінчився передбачений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини. Той факт, що в цей час вона відвідувала лікаря, а потім звернулась до нотаріуса, не може свідчити про наявність у неї можливості зявитись до нотаріуса в період з 15 по 19 листопада 2016 року. Тому хворобу ОСОБА_3 в період закінчення строку на прийняття спадщини слід було визнати поважною причиною. З цих підстав апеляційний суд вправі відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України визначити позивачу додатковий строк 3 місяці для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

З огляду на те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, за невідповідності висновків суду обставинам справи, на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу і скасовує рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне стягнути з Харківської міської ради на користь ОСОБА_3 понесені нею судові витрати.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 травня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визначити ОСОБА_3 додатковий строк три місяця з дня проголошення рішення для подання нею заяви про прийняття спадщини.

Стягнути з Харківської міської ради на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 551 грн. 21 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді -