Суддя доповідач: Никифоряк Л.П
Головуючий в 1 інстанції: Демидова В.К.
________________________________________________________________________
Ухвала

Іменем У К Р А Ї Н И

01 листопада 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді Никифоряка Л.П.

Суддів Гапонова А.В., Кішкіної І.В.

за участю секретаря судового засідання Глушка С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Краматорського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про відновлення національності та зобовязання вчинити певні дії, в якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 06 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

26 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Краматорського міського відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області /надалі Відділ реєстрації актів цивільного стану/ в якому просив відновити його національність визнавши його «німцем». Також просив зобовязати Відділ реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису цивільного стану про шлюб № 553, складеного 19 серпня 1996 року, виправивши національність нареченого, ОСОБА_1, з «українець» на «німець». В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказував що він за походженням являється німцем, однак його родичі приховували дану обставину уникаючи ймовірної розправи за національною ознакою з боку органів державної влади.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 06 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено. Суд вважав що позивач не довів позовних вимог та не підтвердив що він чи його родичі були за походженням німцями і було порушено його право на відновлення чи збереження національності.

В апеляційній скарзі позивач просив рішення скасувати та задовольнити позов. Підставою для скасування рішення вважав неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, оскільки суд не дав оцінки нотаріально посвідченим письмовим поясненням трьох осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та протоколу допиту свідка в кримінальному провадженні від 15 вересня 2015 року в яких йшлося про національність позивача. Також суд не зробив висновку щодо самого правового обґрунтування наведеного позивачем.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача та його представника, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити за таких підстав.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

ОСОБА_1 народився 30 вересня 1960 року в місті Краматорськ Донецької області, його батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 /свідоцтво про народження від 12.09.20008 року а.с. 4/.

Батько позивача ОСОБА_5 народився 20 листопада 1935 року, в м. Славянську Сталінської (Донецької) області його батьком записаний «Микола» та мати за національністю українка - ОСОБА_7 /посвідка про народження а.с. 12/.

На час одруження 19 грудня 1959 року ОСОБА_5 з ОСОБА_8 обоє визначали свою національність як українці /свідоцтво про одруження а.с. 28/.

Місцем смерті ОСОБА_5, який помер 27 травня 2002 року зазначено Україну, Донецьку область м. Краматорськ /свідоцтво про смерть а.с. 23/.

Позивач на час одруження 19.06.1982 року та 21.02.1989 року визначав свою національність як українець, також 13.08.1996 року в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб зазначена національність ОСОБА_1 як українець.

13 липня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено у внесенні змін до актового запису цивільного стану, складеного 19 серпня 1996 року Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області через відсутність стверджувальних документів.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції всесторонньо і повно зясував обставини у справі та дотримався норм матеріального і процесуального права.

Стаття 24 Конституції України, гарантує рівність громадян, незалежно від етнічного походження.

Відповідно до ст. 300 Цивільного кодексу України фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

За змістом ст. ст. 11, 18 Закону України "Про національні меншини в Україні" громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Будь-яке пряме чи непряме обмеження прав і свобод громадян за національною ознакою забороняється й карається законом.

Пунктом п. 2.13.12 Правил передбачено, що внесення змін до актових записів цивільного стану можливе також і в інших окремих випадках, якщо це не суперечить чинному законодавству України.

Отже за змістом наведених норм матеріального права національна належність особи, є актом особистого самовизначення особи та не залежить від рішень державних органів.

Отже для відновлення національності позивача обовязковим є зясування обставин щодо його особистого самовизначення, та зясування обставин які могли перешкоджати позивачу в реалізації його прав на самовизначення.

У даній справі позивач не заперечував обставин відсутності запису про його приналежність до національності німець в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах про державну реєстрацію актів цивільного стану.

Так само ОСОБА_1 не заперечував з приводу зазначення в офіційних документах національності українці з боку його батьків та діда, які народилися та місцем смерті яких є Україна.

Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обовязку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях.

Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в апеляційній скарзі без встановлення відповідних фактів.

В судовому засіданні ствердження позивача про те що він самовизначався як німець жодним чином не підтверджені, оскільки жодного запису з приводу належності до німецької національності в офіційних документах немає. В той же час батьки позивача та його баба відносили себе до української національності та за відсутності будь-яких інших доказів в спростування наведених обставин німецьке походження позивача є не доведеним.

В ході апеляційного розгляду зясовано що позивач станом на 13 серпня 1996 року, в особисто складеній заяві з його підписом самовільно визначився із національністю українець та ним не підтверджено жодної обставини яка би впливала на добровільність чи вимушеність таких дій.

При цьому, суд не приймає до уваги нотаріально посвідчені письмові пояснення трьох осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 /а.с. 25, 45, 46/, оскільки такі пояснення не являються показами свідків в розумінні норм процесуального права.

Зазначена в наданих до суду письмових документальних доказах інформація про те, що всім трьом особам дослівно: «відомо про національність позивача», без зазначення жодних обставин, чому вони дійшли такого висновку, є їхнім субєктивним вираженням що не підтверджує жодних обставин, які мають доказове значення.

Так само протокол допиту свідка в кримінальному провадженні від 15 вересня 2015 року який складений із слів позивача не має вирішального значення для вирішення спору що виник.

Фактичні дії позивача який в офіційних документах зазначав про свою національність як українець охоплюються поняттям вільного обрання ним національності та особистого самовизначення як українець.

За недоведеності заявлених в позовній заяві фактів щодо німецького національного походження, дії позивача щодо отримання нотаріально посвідчених письмових пояснень та зазначення в протоколі допиту свідка в кримінальному провадженні від 15 вересня 2015 року національності німець не дають правових підстав для задоволення позову.

Таким чином, позивач не довів своїх вимог та суд першої інстанції обґрунтовано вважав що відсутні правові підстави для задоволення позову.

Фактично доводи апеляційної скарги за своєю суттю є ідентичними тому що було викладено в позовній заяві та зазначені доводи були предметом перевірки судом першої інстанції який дійшов обґрунтованого та законного висновку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом і не дають підстав для висновку про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до положень частини 2 статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 06 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: