Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 334/5586/17 Головуючий у 1 інстанції: Добрєв М.В.
№ провадження 22-ц/778/3824/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

ОСОБА_2

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2017 року у справі за поданням заступника начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про тимчасове обмеження керівника боржника юридичної особи ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2017 року заступник начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження керівника боржника юридичної особи ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України.

В поданні зазначав, що на виконанні у відділі перебуває зведене виконавче провадження за АСВП №53357175 з примусового виконання боржником, яким виступає КТ «ЗЗВА ОСОБА_3» і компанія», заборгованості по нарахованій, але не виплаченій, заробітній платі у розмірі 10806855,27грн та заборгованість на користь юридичних осіб у розмірі 3742976,00грн.

Станом на 28.08.2017року заборгованість за зведеним виконавчим провадженням №53357175 боржником в повному обсязі не погашена, рішення судів не виконані, крім того керівником боржника здійснюються дії на перешкоджання виконання рішень судів. Тому просить суд обмежити керівника боржника юридичної особи ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до виконання рішень судів за зведеним виконавчим провадженням №53357175.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2017 року подання задоволено.

Обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу боржника ОСОБА_3 до виконання ним своїх зобовязань згідно судового рішення.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, укою у задоволенні подання відмовити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу суду без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Судом встановлено, що на виконанні у Дніпровському відділі державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебуває зведене виконавче провадження за АСВП №53357175 з примусового виконання боржником, яким виступає КТ «ЗЗВА ОСОБА_3» і компанія», заборгованості по нарахованій, але не виплаченій, заробітній платі у розмірі 10806855,27грн. та заборгованість на користь юридичних осіб у розмірі 3742976,00грн.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території. Судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише Закону, отже у рішеннях суду втілюється волевиявлення самої держави, а тому обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства, згідно з положеннями ст. 129 Конституції України.

Статтею 18 Закону України „Про виконавче провадження визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Цією ж статтею встановлено, що державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Статтею 6 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України № 3857-ХІІ у редакції від 10.12.2015 встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань.

На виконанні пункту 2 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконань рішень судів» від 24.03.2008 року №261/08 стосовно врегулювання порядку виїзду за кордон осіб, покладені на них рішення судів, та на виконання спільного листа Міністерства юстиції України та адміністрації Державної прикордонної служби України від 27.05.2008 року №25-32/463, №25/5347, а також з метою роз`яснення окремих норм законодавства Міністерством юстиції України, та відповідно до закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України» наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України, питання щодо такого обмеження вирішується судом.

Відповідно до ст. 377-1 Цивільно-процесуального кодексу України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших осіб за участю державного виконавця.

Суд першої інстанції вірно встановив та дійшов обґрунтованого висновку, що керівник підприємства-боржника ОСОБА_3, будучи обізнаним про наявність заборгованості підприємства, ухиляється від виконання рішень судів, умисно їх не виконує, крім того, перешкоджає державному виконавцю виконувати рішення судів про що свідчать його дії, щодо відкриття нових розрахункових рахунків в установах банків, та з цих підстав задовольнив подання.

Відповідно до п. 2 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон є наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов'язання за рішенням.

З огляду наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції керуючись статтею 377-1 ЦПК України дійшов до правильного висновку про тимчасово обмеження права виїзду за межі України до виконання своїх зобов'язань ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що ухвала постановлена з додержанням вимог закону і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: