Номер провадження: 22-ц/785/2093/17
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю. В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2016 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Управління капітального будівництва Одеської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Златоград», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Одеської міської ради про визнання інвестиційних прав, -

ВСТАНОВИЛА:

30 листопада 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління капітального будівництва ОМР, ТОВ «Златоград», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОМР про визнання інвестиційних прав (а.с. 1-4).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 були залишені без задоволення (а.с. 54-57).

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу. Зокрема, апелянт зазначає, що не були доведені обставини, що мають значення для справи, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Тому просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2016 року та позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити (а.с. 62-67).

Ухвалою судді апеляційного суду Одеської області Комаровської Н.В. від 25 березня 2016 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.02.2016 року (а.с.72). Відповідно до розпорядження керівника апарату апеляційного суду Одеської області за № 3285 від 30 листопада 2016 року було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв'язку із перебуванням на лікарняному судді Комаровської Н.В. та згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями замінено суддю-доповідача на Фальчука В.П. За розпорядженням керівника апарату апеляційного суду Одеської області за № 250 від 13 січня 2017 року було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв'язку із звільненням судді Фальчука В.П та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 січня 2017 року було замінено склад колегії суддів: Фальчука В.П., Короткова В.Д., Кравця Ю.І. на новий склад колегії суддів: суддя-доповідач - ОСОБА_4, судді - Погорєлова С.О., Цюра Т.В.

У зв'язку зі звільненням ОСОБА_4 з посади судді за рішенням Вищої ради правосуддя № 2002/0/15-17 від 11 липня 2017 року, на підставі розпорядження апеляційного суду Одеської області № 4214 від 24 липня 2017 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу, в порядку ст. 11-1 ЦПК, було передано колегії суддів під головуванням судді Дрішлюка А.І.

В судовому засіданні апелянт скаргу підтримав. Інші учасники провадження в судове засідання не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Згідно з ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду справи не знайшов підтвердження факт невизнання чи оспорювання прав позивача як інвестора з боку відповідачів. Крім цього, суд першої інстанції зазначив, що посилання представника позивача на порушення строків завершення будівництва не свідчить про невизнання чи оспорювання належних позивачу прав за інвестиційним договором, а стосуються порушення його контрагентом умов виконання зобов'язання, що може бути підставою для захисту прав позивача в інший спосіб з використанням зобов'язально-правових способів захисту. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та відхиляючи доводи апеляційної скарги вважає, за необхідним вказати на наступне.

Як правильно було встановлено судом першої інстанції та вбачається з листа начальника управління капітального будівництва Одеської міської ради від 17 вересня 2015 року, адресованого голові правління Асоціації інвесторів «Золоте руно» 06 серпня 2003 року між Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради та ТОВ «Златоград» було укладено інвестиційно-підрядний договір, предметом якого є співробітництво сторін з приводу будівництва та інвестування комплексу жилих будинків та нежитлового торгівельного комплексу «Золоте руно» по вул. Малиновського на перетині з вул. Люстдорфська дорога в м. Одесі (об'єкт). За умовами вказаного договору зобов'язання по залученню інвестицій на будівництво зазначеного об'єкта в обсязі 100 відсотків від вартості та загальної площі покладено на ТОВ «Златоград» (а.с. 20).

29 квітня 2005 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Златоград» було укладено інвестиційний договір № 29/04/1 ИМ, за умовами якого інвестор - ОСОБА_2 здійснює вкладення інвестицій у вигляді особистих (позичених) коштів, а підприємство ТОВ «Златоград» здійснює будівництво житлового комплексу «Золоте Руно» по вул. Малиновського, МН «Д», обмеженого вул. Малиновського, пров. Хвойний, вул. Багрицького та Люстдорфською дорогою. Як зазначено в п. 1.2 цього договору індивідуальним об'єктом інвестування є 2-х кімнатна квартира, будівельний № 6, на 19-му загальному, 16-му житловому поверсі (відм. 57,00 м.) 24-поверхового будинку, 2-ї черги, загальною площею 84,95 кв. м. Відповідно до п. 8.1 цього договору орієнтовний початок будівництва припадає на червень 2004 року, завершення будівництва визначено датою - грудень 2006 року, здача будинку в експлуатацію - 2008 рік (а.с. 7-9). Крім цього в матеріалах справи міститься додаткова угода до договору № 29/04/1 ИМ від 29 квітня 2005 року згідно з якою сума договору інвестування на момент його укладення складає 38228 дол. США, що еквівалентно 193 051 грн (а.с. 10). Як вбачається з наявних в матеріалах справи копіях квитанцій до прибуткового касового ордеру № 133, № 157, № 476 позивач сплатив грошові кошти за інвестиційним договором №29/04/1 ИМ у розмірі 96526 грн., 1010 грн. та 2 525 грн. відповідно, а загалом - 100061 грн. (а.с. 11).

Рішенням Одеської міської ради від 09 квітня 2009 року за згодою сторін розірвано договори оренди землі, укладені між Одеською міською радою та Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради на земельні ділянки згідно з переліком (додаток 1), у тому числі і щодо земельної ділянки по вул. Маршала Малиновського, 53, 55 площею 28157 кв. м (цільове використання - подальше проектування та будівництво групи жилих будинків з об'єктами соцкультпобуту та паркінгом), та надано ці земельні ділянки Управлінню капітального будівництва Одеської міської ради, ТОВ «Златоград» у постійне користування без зміни цільового призначення (а.с. 21). Відомості щодо розірвання інвестиційно-підрядного договору, укладеного 06 серпня 2003 року між Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради та ТОВ «Златоград» в матеріалах справи відсутні, а тому зобов'язання за даним договором між сторонами, враховуючи зміну форми права користування спірними земельними ділянками, яка в свою чергу не вплинула на вказане зобов'язання, не припинилися.

18 серпня 2015 року громадська організація «Асоціація інвесторів «Золоте Руно» (створена в листопаді 2008 року для забезпечення реалізації законних юридичних, економічних, соціальних, побутових та інших інтересів членів асоціації, до якої, в тому числі, належить позивач) звернулася з листом до Управління капітального будівництва Одеської міської ради з проханням підтвердити належні членам асоціації інвестиційні права в рамках вкладення інвестицій в будівництво житлового комплексу «Золоте руно», оскільки в такому разі навіть у разі заміни будівельної компанії права інвесторів будуть гарантовані (а.с. 13-19). У відповідь листом від 17 вересня 2015 року № 1298/2, яке було вище зазначене, Управління капітального будівництва Одеської міської ради повідомило, що Управління не мало відношення до залучення та використання інвестицій; ТОВ «Златоград» є самостійною юридичною особою - суб'єктом господарювання; згідно з Положенням про управління капітального будівництва Одеської міської ради від 28 лютого 2011 року, до його компетенції не входить видача документів, які б підтверджували інвестиційні права будівництва житлового комплексу «Золоте руно» (а.с. 20).

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях економіки, цінні папери (крім векселів), цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об'єкти власності, а також майнові права. Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що на момент укладення між ОСОБА_2 та ТОВ «Златоград» інвестиційного договору № 29/04/1 ИМ ЗУ «Про інвестиційну діяльність», у чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції, не містив будь-яких обмежень щодо способів інвестування та фінансування будівництва об'єктів житлового будівництва з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, на що, в свою чергу, слушно звернув увагу суд першої інстанції. Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестори - суб'єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об'єкти інвестування. Інвестори можуть виступати в ролі вкладників, кредиторів, покупців, а також виконувати функції будь-якого учасника інвестиційної діяльності. Відповідно до ч. 5 ст. 7 цього ж Закону інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України. В ч. 1 ст. 9 зазначається, що основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). За обставинами даної справи між сторонами було укладено інвестиційний договір № 29/04/1 ИМ, яким позивач набув майнові права на відповідно визначений договором об'єкт (2-х кімнатна квартира, будівельний № 6, на 19-му загальному, 16-му житловому поверсі (відм. 57,00 м.) 24-поверхового будинку, 2-ї черги, загальною площею 84,95 кв. м.)

Враховуючи вище викладене в контексті даної справи колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами. Майнові права на нерухомість - об'єкт будівництва (інвестування) не вважаються речовими правами на чуже майно, оскільки об'єктом цих прав не є «чуже майно», а також не вважаються правом власності, оскільки об'єкт будівництва (інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього. Майнове право, що є предметом договору купівлі-продажу, -це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права. Майновими визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, ураховуючи, що згідно з ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. Ст. 331 ЦК України визначено загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Відповідно до положень статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Вище наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України в справах № 6-1758цс15 та № 6-3288цс15.

В цій справі позивач звернувся до суду з вимогами про визнання його інвестиційних прав. Разом з тим, враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини та дослідивши матеріали справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що факт невизнання чи оспорювання прав позивача як інвестора з боку відповідачів свого підтвердження в даній справі не знайшов. При цьому, варто зазначити, що позивач виконав свої грошові зобов'язання за інвестиційним договором № 29/04/1 ИМ частково, зокрема, додатковою угодою було визначено, що сума інвестиційного договору складає 38228 дол. США, що еквівалентно на момент укладення договору складало 193051 грн., позивач сплатив 100061 грн., що підтверджується відповідними касовими ордерами.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за обставинами даної справи та враховуючи досліджену вище юридичну природу майнових прав позивач, у тому разі, якщо створиться загроза порушення його прав зможе скористатись належним способом захисту відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України в якій визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Колегія суддів також звертає увагу на те, що пред'явлення прогібіторного позову в контексті обставин цієї справи, може бути пов'язане з передачею земельної ділянки іншому користувачу та/або укладення нових договорів щодо добудови об'єкту нерухомості, частина якого виступає предметом інвестиційного договору тощо.

Отже, суд першої інстанції правильно застосував загальні та спеціальні положення матеріального права та дійшов до правильного висновку, щодо того, що права позивача в даній справі не оспорюються, порушуються чи не визнаються відповідачами, а укладений між ними інвестиційний договір є укладеним, дійсним та не є оспореним, а також правильно зауважив, що посилання позивача на порушення строків завершення будівництва також не свідчать про невизнання чи оспорювання належних позивачу прав за інвестиційним договором.

Таким чином, згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду першої інстанції без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

М.М.Драгомерецький

24.10.2017 року м. Одеса