Справа № 371/1369/15-ц Головуючий у І інстанції Гаврищук А. В.
Провадження № 22-ц/780/2456/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 42 11.07.2017
УХВАЛА

Іменем України

11 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Березовенко Р.В., Ігнатченко Н.В.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 09 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ в натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, комунального підприємства «Миронівка-житло» Миронівської міської ради Київської області про визначення порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та просив виділити 50/100 часток зі спільної часткової власності шляхом отримання позивачем грошової компенсації у сумі 466 183 грн. 58 коп., що є дійсною ринковою вартістю 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 на час звернення до суду; стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача грошову компенсацію в розмірі 466 183 грн. 58 коп. суму дійсної ринкової вартості 1/2 частини вказаної квартири.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого 19 грудня 2009 року вони придбали трикімнатну квартиру № 17, що розташована по вул. Бузницького, 15 у м. Миронівка Київської області. Вказана квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності у частці 1/2 кожному. Після розірвання шлюбу позивач продовжував користуватися квартирою та зберігав там свої особисті речі, відповідач у квартирі не проживає. Позивачу стало відомо, що ОСОБА_3 здає вказану квартиру в оренду. Позивач не може досягти з відповідачем згоди щодо користування і володіння квартирою та способу виділення частки відповідача із загального майна.

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом, в якому просила встановити порядок користування квартирою № 17 по вул. Бузницького, 15, в м. Миронівка Київської області наступним чином: - у користування ОСОБА_3 з урахуванням інтересів двох неповнолітніх дітей, виділити житлову кімнату площею 11,8 кв.м. та житлову кімнату 12,9 кв.м., разом: 24,7 кв.м.; - у користування ОСОБА_2 виділити житлову кімнату 17,1 кв.м. разом із лоджією 3,2 кв.м. та кладову 1,6 кв.м., разом: 21,9 кв.м.; - в загальному користуванні сторін залишити: кухню 8,9 кв.м., туалет 1,1 кв.м., ванну кімнату 2,6 кв.м., коридор 10,3 кв.м., кладову 1,4 кв.м.; зобовязати КП «Миронівка-житло» розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються за квартиру відповідно до встановленого порядку користування квартирою.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони не можуть знайти домовленості у користуванні квартирою. ОСОБА_3 одноособово оплачує житлово-комунальні послуги за всю квартиру. ОСОБА_2 відмовляється у добровільному порядку оплачувати комунальні послуги та розділити особові рахунки.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 09 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд не застосував до спірних правовідносин ст. 364 ЦК України та не перевірив можливості сплати ОСОБА_3 матеріальної компенсації, наявності банківських вкладів, готівкових грошових коштів, транспортних засобів, земельних ділянок.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 04 лютого 2006 року між сторонами було зареєстровано шлюб.

19 грудня 2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 придбали квартиру АДРЕСА_2, що підтверджується дублікатом договору купівлі-продажу квартири.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 належить по ? частині вказаної квартири кожному, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 06 липня 2010 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано.

Згідно свідоцтва про шлюб серії І-ОК № 127084 від 07 листопада 2011 року ОСОБА_4 змінила прізвище на «Притула» у зв'язку із укладенням шлюбу з ОСОБА_5

Згідно довідки КП «Миронівка-житло» Миронівської міської ради у вищевказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7.

Квартира АДРЕСА_2 складається із трьох житлових кімнат площею 17,10 кв.м., 11,8 кв.м., 12, 9 кв.м., - відповідно, кухні площею - 8,9 кв.м., ванної кімнати площею 2,6 кв.м., вбиральні площею 1,1 кв.м., коридора площею 10,3 кв.м., двох кладових площею 1,4 кв.м. та 1,6 кв.м., а також лоджії площею 3,2 кв.м.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-технічної експертизи від 26 січня 2017 року № 23613/15-43/1354/17-43 поділ з виділом співвласникам по 1/2 частині квартири № 17, що знаходиться за адресою: вул. Бузницького, 15, у м. Миронівка, Київської області, шляхом проведення реконструкції (перепланування і переобладнання) приміщень існуючої квартири з метою влаштування двох окремих квартир для ізольованого користування та заселення кожної новоутвореної квартири однією сім'єю у відповідності до ідеальних часток співвласників не вбачається можливим, оскільки не можливо виконати вимоги нормативних документів, зокрема пунктів:

- 2.21, 2.22 (таблиця 1), 2.23, 2.24, 2.27, 2.28 ДБН В2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» (зі змінами).

- 8.7, 8.10, 8.11, 8.12 ДБН В.3.2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт».

Разом з тим, у чинних нормативних документах в галузі будівництва не регламентовано умови заселення житла різних форм власності та володіння.

Отже, визначити можливі варіанти встановлення порядку окремого користування квартирою № 17, що знаходиться за адресою: вул. Бузницького, 15, в м. Миронівка Київської області, виходячи із ідеальних часток співвласників (1/2 та 1/2), не вбачається можливим.

Дійсна (ринкова) вартість житлової квартири №17, що знаходиться за адресою: вул. Бузницького, 15 у м. Миронівка Київської області, в цінах на час проведення дослідження складає 878 126 грн.

Вартість 1/2 частини житлової квартири № 17, що знаходиться за адресою: вул. Бузницького, 15 у м. Миронівка Київської області, виходячи з визначеної дійсної (ринкової) вартості даної квартири в цінах на час проведення дослідження складає 439 063 грн.

Ухвалюючи рішення про залишення без задоволення позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що виділ в натурі позивачу його частки у праві спільної сумісної власності є неможливим. Позивач не користується спірним майном, а відповідач та її малолітні діти не мають іншого зареєстрованого місця проживання. Жодні матеріальні компенсації сторонами не сплачуються. ОСОБА_3 не спроможна виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за нею права власності на спільне майно. Стягнення грошової компенсації за частку позивача у спірній квартирі становитиме для відповідача надмірний тягар, оскільки єдиною власністю відповідача є частка у спірній квартирі, тобто задоволення вимог позивача можливе лише в рахунок примусового стягнення з відповідача її частки спірної квартири. Задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції враховував наявність житлових кімнат, їх площу, доводи ОСОБА_3 стосовно проживання з нею двох малолітніх дітей.

Колегія суддів погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно вимог статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до вимог ст. 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

При вирішенні справ про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, що знаходиться у спільній частковій власності, крім вказаної спеціальної норми суду слід врахувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому суду слід ретельно вивчити обставини справи з метою зясувати, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки.

Обмежуючи право позивача на грошову компенсацію вартості частки квартири, якою фактично володіють та користуються лише відповідачі, і виходячи при цьому з інтересів останніх (їх скрутного матеріального становища), суду слід перевірити можливості сплати відповідачами такої компенсації і враховувати, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 19 лютого 2014 року (справа № 6-4цс14).

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 і кожному з них належить ? частина. Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 зазначає, що вони з відповідачем не можуть дійти згоди щодо користування квартирою, поділ квартири є неможливим, а тому просить стягнути на його користь грошову компенсацію за належну йому частку.

Однак, при вирішенні питання про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири необхідно враховувати інтереси не лише особи, яка заявляє такі вимоги, а й перевіряти чи має відповідач можливість таку грошову компенсацію сплатити.

Під час розгляду справи позивачем не доведено ту обставину, що відповідач ОСОБА_3 має фінансову можливість сплатити грошову компенсацію в розмірі 466 183 грн. 58 коп.

Так з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 на даний час не працює, отримує допомогу в звязку з народженням дитини.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року роз'яснено судам, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Крім того, у пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.91 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» та постанові Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що сторони не можуть дійти згоди щодо спільного користування квартирою. Враховуючи те, що поділ квартири в натурі є неможливим, сторони не можуть дійти згоди щодо порядку користування нею, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про виділення в користування ОСОБА_2 кімнати площею17,1 кв.м. Виділення ОСОБА_3 кімнат площею 11,8 кв.м. та 12,9 кв.м. є доцільним, оскільки разом з нею проживає їх спільна з позивачем дитина, яка як член сімї, також має право користування спірною квартирою.

Отже суд встановив порядок користування квартирою, фактично виділивши позивачу більшу частину житлової площі, в той час як відповідачу та їх спільній дитині виділив меншу.

За таких обставин, висновки суду в частині вирішення зустрічного позову, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах та доводами апеляційної скарги не спростовуються, а відтак підстав до скасування рішення суду немає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 09 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Березовенко Р.В.

ОСОБА_8