АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючої Перепелюк І. Б.

суддів: Литвинюк І.М., Яремка В.В.

секретар Окармус О.М.

за участю: представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки за апеляційною скаргою представника ПАТ «Дельта Банк» на рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 24 квітня 2017 року -

В С Т А Н О В И Л А :

ПАТ «Дельта Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги обґрунтовувало слідуючими обставинами.

07.12.2006р. між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «Сведбанк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 2505/1206/88-009 та Договора про внесення змін та доповнень, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 42 350,73 Євро строком до 06.12.2036р.

З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним Кредитним договором іпотекодавець ОСОБА_1 згідно іпотечного договору № 2505/1206/88-009-Z-1 від 07.12.2006р. передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,7500га, яка розташована в адміністративних межах Острицької сільської ради, Герцаївського району Чернівецької області, цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:002:0145, яке належить йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 635106, виданого Герцаївською районною державною адміністрацією 15.02.2006р. та

№22-ц/794/706/17 Провадження № 714/860/15-ц Головуючий у 1 інстанції Козловська Л.Д.

Категорія: 19/27 доповідач Перепелюк І.Б.

зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 47.

25.05.2012р. між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого АТ«Сведбанк» передав (відступив) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами.

Таким чином, керуючись Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, АТ «Дельта Банк» набуло статус Нового кредитора та відповідно всіх процесуальних прав та його обовязків.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував, у зв»язку з чим станом на 28.07.2015р. заборгованість становить 1183419,43грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 1013148,19 грн., сума заборгованості за відсотками - 170 271,24 грн.

Позивач просив в рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості за кредитним договором в розмірі 1183419,43грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме визнати за ПАТ «Дельта банк» право власності на земельну ділянку площею 0,7500га, яка розташована в межах Острицької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, цільове призначення якої - ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:002:0145.

Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 24 квітня 2017 року в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ПАТ «Дельта Банк» подав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт вказує, що у іпотекодержателя існують всі підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателю.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, рішення - залишити без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.12.2006р. ВАТ «Сведбанк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «Сведбанк») та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 2505/1206/88-009 та Договора про внесення змін та доповнень, згідно з якими Банк надав Позичальнику кредитні кошти в розмірі 42 350,73 Євро строком до 06.12.2036р.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

25.05.2012р. між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого АТ«Сведбанк» передав (відступив) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі і за кредитним договором .

Звертаючись до суду з позовними вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього, ПАТ «Дельта Банк» посилалось на те, що ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором належним чином не виконала, у звязку з чим за нею утворилась заборгованість в сумі 1183419,43грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 1013148,19 грн.; сума заборгованості за відсотками - 170 271,24 грн., а тому у позивача виникло право звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом визнання права власності на нього за рішенням суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами досягнуто згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. В рахунок виконання основного зобовязання Позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі у порядку, передбаченому ст.ст.36, 37 ЗУ «Про іпотеку».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За змістом ч.1 ст.575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене Законом України «Про іпотеку».

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Матеріалами справи підтверджується, що на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки № 2505/1206/88-009-Z-1 від 07.12.2006р., згідно якого останній передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,7500га, яка розташована в адміністративних межах Острицької сільської ради, Герцаївського району Чернівецької області, цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:002:0145, яка належить йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 635106, виданого Герцаївською районною державною адміністрацією 15.02.2006р. та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 47.

Згідно з п.12 вказаного договору іпотеки за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених у договорі способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя. Так п.12.3 договору іпотеки передбачено, що одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки є договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, в п.12.3.1 та 12.3.2 цього договору.

Відповідно до п. 12.3.1 договору іпотеки задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, передбаченому ст.37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку», у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої у цьому п.12.3 договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Також сторони, у п.12.3.1 договору іпотеки засвідчили, що право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень п.12.3 цього договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавця.

Відповідно до ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності нього, неможливості у позасудовий спосіб врегулювати питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань, а також неможливості реєстрації ним права власності на предмет іпотеки у порядку, передбаченому п.12.3, 12.3.1 договору іпотеки від 07.12.2006р.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

При цьому, право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі.

За таких обставин, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального, процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст. 307, ст. 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу представника ПАТ «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 24 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуюча (підпис)

Судді:(підписи)

З оригіналом вірно :