Справа № 161/3875/17 Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р.М.
Провадження № 22-ц/773/1302/17 Категорія: 24 Доповідач: Осіпук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Русинчука М. М.,

з участю секретаря Губарик К. А.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 серпня 2017 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернулась в суд із зазначеним позовом. Вказувала на ті обставини, що 28 жовтня 2016 року уклала з ОСОБА_4 договір про надання інформаційно-посередницьких послуг, на виконання якого запропонувала відповідачу для придбання сім об'єктів нерухомості, у тому числі і квартиру по АДРЕСА_1. Після чого вказана квартира 17 листопада 2016 року, без її повідомлення, була придбана матір'ю ОСОБА_4 - ОСОБА_5, що за умовами підписаного ними договору є підставою для одержання надавачем послуг від замовника грошової компенсації у встановленому розмірі та штрафу у розмірі 100 % від цієї суми.

У зв'язку із чим позивач ОСОБА_3, уточнивши позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_4 на її користь грошові кошти в сумі 23234 грн. 12 коп. і відшкодувати їй понесені судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 серпня 2017 року у задоволенні вказаного позову ОСОБА_3 відмовлено.

У поданій на рішення апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 просить його скасувати як незаконне, прийняте судом з порушенням норм матеріального і процесуального права, без з'ясування всіх обставин справи і належної оцінки здобутих доказів, та ухвалити нове рішення, яким задоволити її позовні вимоги.

У письмовому запереченні на скаргу представник відповідача ОСОБА_2, вважаючи доводи апелянта безпідставними, просить оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи у позові ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що до суду за захистом порушеного права звернувся неналежний позивач - фізична особа ОСОБА_3, яка не була стороною договору про надання інформаційно-посередницьких послуг, укладеного між агентством нерухомості «Ера» і замовником послуг ОСОБА_4 та підписаного і завіреного печаткою у графі «виконавець» підприємцем ОСОБА_3

Такий висновок суду є правильний.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Встановлено, що 28 жовтня 2016 року між агентством нерухомості «Ера» в особі підприємця ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір № 15 про надання інформаційно-посередницьких послуг (а. с. 8-11).

На виконання умов договору, за наслідками підшукування об'єктів нерухомості, які відповідають вказаним у ньому критеріям, підприємцем ОСОБА_3, пропонувалося відповідачу і ними спільно оглянуто сім об'єктів нерухомості, в тому числі і квартира АДРЕСА_1 (а. с. 12).

Крім того встановлено, що зазначена квартира, після її огляду, 17 листопада 2016 року за договором купівлі-продажу була придбана матір'ю ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та зареєстрована за покупцем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а. с. 16, 54 - 55). Після придбання квартири близькою родичкою замовника послуг ОСОБА_4, жодні кошти виконавцю за договором від 28 жовтня 2016 року про надання інформаційно-посередницьких послуг підприємцю ОСОБА_3 відповідачкою сплачені не були (а. с. 13).

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що, на час укладення договору про надання інформаційно-посередницьких послуг та на час звернення до суду із даним позовом, позивач ОСОБА_3 була і являється надалі фізичною особою-підприємцем із видом діяльності - управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту (а. с. 48, ).

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що кожна особа має право на судовий захист свого цивільного права, яке порушується, не визнається або оспорюється будь ким. Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, в: невиконанні чи неналежному виконанні зобов'язання (ст. 6 ЦК України); безпідставній односторонній відмові від договору (ст. 651 ЦК України).

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК України).

Отже, встановивши зазначені обставини справи та врахувавши вимоги як матеріального так і процесуального права, суд першої інстанції вірно вважав, що особисті права позивача ОСОБА_3, саме як фізичної особи порушені не були, оскільки договір про надання інформаційно-посередницьких послуг відповідачу ОСОБА_4 позивач уклала як фізична особа-підприємець, діючи в інтересах агентства нерухомості «Ера», тобто як юридична особа. Тому безпосередньо фізичній особі ОСОБА_3, не належить право вимоги за пред'явленим позовом і її слід вважати неналежним позивачем.

Такий висновок суду ґрунтується на повно і всебічно з'ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є покликання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу, відповідно до ст.308 ЦПК України, слід відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 серпня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді