Справа №359/9121/16-ц
Провадження №2-з/359/55/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 липня 2017 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Гомолі О.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

за участю відповідача ОСОБА_2,

за участю представника відповідача ОСОБА_3,

за участю третьої особи ОСОБА_4,

розглядаючи в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4, про стягнення грошових коштів,

встановив:

В листопаді 2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду з вказаним позовом та про-сить стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 1079000 гривень.

В ході розгляду цивільної справи ОСОБА_5 подала заяву про забезпечення позову та посилається на те, що у неї є підстави вважати, що ОСОБА_2 має намір від-чужити належне йому майно. Ця обставина унеможливить виконання рішення суду про задоволення позову. Тому ОСОБА_5 просить суд накласти арешт на все майно відпо-відача в межах суми стягнення в розмірі 1079000 гривень.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримує заяву та просить суд задовольнити її.

ОСОБА_2 заперечує проти задоволення заяви. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що він не має наміру відчужувати будь-яке належне йому майно. Ця обставина свідчить про відсутність жодної загрози невиконання рішення суду. Тому ОСОБА_2 просить суд відмовити у задоволенні заяви.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечує проти задоволення заяви. В об-ґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що заява ОСОБА_5 про забез-печення позову є передчасною. Тому представник відповідача ОСОБА_3 просить суд відмовити у задоволенні цієї заяви.

ОСОБА_4 також просить суд відмовити у задоволенні заяви.

Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу та дослідивши письмові дока-зи, приєднані до заяви, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в абз.1 п.4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законо-давства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних ви-мог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, кот-ра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Встановлено, що ОСОБА_5 не подала жодного доказу на підтвердження того, що відповідач має намір відчужити його майно та з цією метою вживає заходи: від-шуковує покупців, розміщує обяви в засобах масової інформації або здійснює перед-договірну діяльність тощо. Сам по собі великий розмір позовних вимог не свідчить про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду. Доводи позивача ґрунтуються виключно на припущеннях, які не можуть підставою для накладен-ня обтяження на майно.

Крім того, майно ОСОБА_2 взагалі не є предметом спору. Ця обставина свід-чить про те, що вид забезпечення позову, який просить застосувати ОСОБА_5, не від-повідає змісту позовних вимог.

З огляду на це суд вважає, що підстави для накладення арешту на все майно відпо-відача відсутні.

Як вбачається з ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути обмежений в своїй власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Безумовно, забезпечення цивільного судочинства становить суспільний інтерес. Однак накладення арешту на майноОСОБА_2 лише на підставі припущень позивача не виправдовує вказаний інтерес та буде призводити лише до свавільного втручання у право відповідача на мирне володіння його особистим майном.

Суд вважає, що запобігання порушення цього права є додатковою, але не менш ваго-мою підставою для відмови у задоволенні заяви.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.208, ч.4 ст.209, ст.210 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову від-мовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_6