Справа № 127/9333/17 Провадження № 22-ц/772/2705/2017Головуючий в суді першої інстанції Бойко В. М.
Категорія 27Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

за участю секретаря Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 вересня 2017 року,

встановила:

У травні 2017 року ПАТ КБ Приватбанк» звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 22.09.2005 року відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 2010.00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 3.2. п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт.

Позивач вказує, що підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.Ua/terms/pages/70/ складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.Ua/terms/pages/70/ з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується «Правилами користування платіжною карткою».

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідач станом на 31.03.2017 року має заборгованість перед банком в розмірі 11005,95 грн., яка складається з наступного: 1737,34 грн. - заборгованість за кредитом; 8268,33 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також 500.00 грн. - штраф (фіксована частини), 500,28 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 вересня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ Приватбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Посилається на однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судовому засіданні в суду апеляційної інстанції представник скаржника позивача у справі ПАТ КБ «Приватбанк» - Ткач Ю.А. апеляційну скаргу повністю підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на викладені у ній доводи.

Відповідач ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнала та заперечила проти її задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, просила залишити рішення без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін у справі, вивчивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч.1-3 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів переконана, що рішення суду першої інстанції у даній справі зазначеним вимогам Закону повністю відповідає.

Судом першої інстанції установлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до укладеного договору № б/н від 22.09.2005 року відповідач ОСОБА_2 отримала у позивача ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 2010.00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 3.2. п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт.

Згідно наданого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості за вищевказаним договором кредиту заборгованість відповідача перед позивачем становить 11005,95 грн., яка складається з наступного: 1737,34 грн. - заборгованість за кредитом; 8268,33 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також 500.00 грн. - штраф (фіксована частини), 500,28 грн. - штраф (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач в наданому розрахунку заборгованості зазначає про те, що борг відповідача виник з 13.08.2009р. ( а.с.5-6), тому саме з цього часу позивач дізнався про порушення своїх прав, та оскільки термін картки сплив 05.2013р. ( а.с. 32), а автоматична пролонгація дії картки не передбачена таким чином, позивач повинен був пред'явити позов в строк до 05.2016, проте, з даним позов позивач звернувся лише 04.05.2017р., тобто після спливу встановленого трьох річного строку на звернення до суду з даним позовом, тому суд першої інстанції дійшов висновку відсутність підстав для задоволення позову у зв'язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі відповідачем ОСОБА_2

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 22 вересня 2005 року між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») підписано анкету - заяву б/н на отримання кредитної картки, відповідно до якої ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 2010 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

При укладенні кредитного договору сторони виходили з вимог ст. 634 ЦК України, у відповідності до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У анкеті - заяві на отримання кредитної картки вказано, що відповідач підтверджує свою згоду з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, що складає між ним та Банком Договір (а.с. 6).

У п. 3.1. Умов та правил надання банківських послуг зазначено, що для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунок, видає клієнту картку, її вид і термін дії визначений в заяві і в пам'ятці клієнта, підписанням якої клієнт і банк укладає договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата відкриття рахунку, яка вказана в розділі «Відмітки банку» заяви.

Згідно з Правилами користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні картки (місяць і рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця (п. 3.1.1. ).Після закінчення терміну дії відповідна Карта продовжується Банком на новий термін (шляхом надання клієнту карти з новим терміном дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення терміну дії) не поступила письмова заява Держателя про закриття Карткового рахунку, а також при умовах наявності коштів на Картковому рахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операцій по Картковому рахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії) і при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором (п.3.1.3.).

Відповідно до вимог статті 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов'язання, строк, якого не визначений вказівкою на подію, яка має неминуче настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно із статтею 551 ЦК України у випадку, коли предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства; розмір неустойки встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушення зобов'язання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Частиною1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки умови кредитного договору б/н від 22.09.2005 року позичальником не виконувались, то згідно поданого банком розрахунку заборгованість клієнта перед банком станом на 31.03.2017 року має заборгованість перед банком в розмірі 11005,95 грн., яка складається з наступного: 1737,34 грн. - заборгованість за кредитом; 8268,33 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також 500.00 грн. - штраф (фіксована частини), 500,28 грн. - штраф (процентна складова).

Розмір вказаної заборгованості підтверджується розрахунком суми заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем. Відповідачем указаний розрахунок не спростований, власних розрахунків з даного приводу суду не надано, а тому колегією суддів він приймається як достовірний.

Підпунктом 5.4. Правил користування платіжною карткою передбачено, що термін погашення за кредитом (кредитний ліміт, кредитна лінія) за платіжними картками без встановленого мінімального обов'язкового платежу, здійснюється в наступному порядку: термін погашення процентів за кредитом - кожного місяця за попередній місяць, термін погашення кредиту в повному об'ємі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній карті (в полі MONTH) (а. с. 13).

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів сторонами було визначено місяцями.

Як роз'яснив Верховний Суд України у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, яка згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Як вбачається з матеріалів справи, строк дії кредитної картки № НОМЕР_1 встановлено до червня 2008 року, що підтверджується довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк».

Також відповідачу була видана банківська картка № НОМЕР_2, термін дії якої до травня 2013 року, що підтверджується її ксерокопією (а.с. 32).

В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_2 про застосування строків позовної давності (а.с. 31).

Як вбачається із наданої позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» до апеляційної скарги банківської виписки за період з 22.09.2005 по 25.09.2017 року за картою НОМЕР_3 (а.с.52-54) та розрахунку заборгованості за даним договором (а.с. 4-5) відповідачем ОСОБА_2 останній раз по даній кредитній картці 31.07.2009 року були зняті кошти в сумі 1800,00 грн., а остання сума на погашення заборгованості за наданим кредитом здійснювалось нею 28.10.2009 року в сумі 116,00 грн.

До суду із даним позовом банк звернувся лише 04 травня 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що даний строк позовної давності позивачем не пропущений, оскільки Банк стверджує про те, що відповідач ОСОБА_2 останній платіж в сумі 390, 82 грн. на погашення заборгованості перед банком здійснила 22.09.2015 року.

Разом з тим, с удом встановлено, що даний платіж 22.09.2015 року в сумі 390, 82 грн. ОСОБА_2 не здійснювався, що підтверджується наданою позивачем банківською випискою за період з 22.09.2005 по 25.09.2017 року за картою НОМЕР_3 (а.с.52-54), а тому посилання позивача на переривання ним строку позовної давності є безпідставними.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні даного позову з цих підстав.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт перший статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

За таких обставин, колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та переконана, що дане рішення є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги, що наведені на їх обґрунтування, висновків суду належними та допустимими доказами не спростовують і не дають підстав для висновку про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду у даній справі підлягає залишенню без змін.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : /підпис/ В.М. Медяний

Судді : /підпис/ М.В. Матківська

/підпис/ В.В. Сопрун

Згідно з оригіналом: