АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/740/17 Доповідач - Сташків Б.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Хома М. В., Костів О. З.,

За участю секретаря - Романюк Х.Ю.

та сторін -представника позивача ОСОБА_2-

ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та її

представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 27 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Серкізовської Тетяни Леонідівни, ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину законом, внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за заповітом , -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначиним позовом, мотивуючи його тим, що після смерті її матері ОСОБА_7 відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2. Згідно заповіту, позивач мала успадкувати після смерті матері житловий будинок в с. Мишковичі. Однак, заповітом було охоплено лише частину майна померлої. Інша частина, а саме квартира спадкувалась за законом. Приватний нотаріус Серкізовська Т.Л. видала свідоцтва про право на спадщину за законом по 1А частині квартири позивачу ОСОБА_2 та відповідачу ОСОБА_4 А також нотаріус видала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частини квартири на ім'я ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_4 та свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/4 частини будинку на ім'я ОСОБА_2 та свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину будинку ОСОБА_4, як на обов'язкову частку. Зазначила, що нотаріус не врахувала, що якщо заповідана лише частина спадкового майна, обов'язкова частка визначається, виходячи із вартості всього спадкового майна, але виділяється обов'язковому спадкоємцю з тієї частки спадкового майна, що залишилась поза заповітом.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 27 квітня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 07.07.2015р. приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Серкізовською Т.Л.. зареєстроване в реєстрі за №674, згідно якого ОСОБА_4 є спадкоємцем тa частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1, що належав померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено

Стягнуто з приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Серкізовської Т.Л. та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 по 275,60 грн. судового збору з кожної.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подала на вказане рішення апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом невірно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.Зокрема зазначила, що судом не досліджено матеріали спадкової справи та не враховано різницю ринкових цін будинковолодіння, що безпосередньо впливає на оцінку майна .

У судовому засіданні відповідача ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав викладених у ній.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, заперечила проти поданої апеляційної скарги просила її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України , кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст.3 ЦПК України , кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що відповідно до положень ст. 10-11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_7- мати сторін склала заповіт від 03 лютого 2009року, згідно якого належний їй на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 0,11 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 і земельну ділянку площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства на території Мишковицької сільської ради заповіла ОСОБА_2 та належний їй на праві власності гараж НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «Східний» м. Тернополя заповіла онукові ОСОБА_8

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповітом в частині спадкування будинку в с. Мишковичі, та спадкоємцем першої черги за законом усього іншого майна, яке не охоплене заповітом.

Відповідачка ОСОБА_4 є спадкоємцем першої черги за законом.

У зв'язку з тим, що відповідачка ОСОБА_4 на день відкриття спадщини була пенсійного віку, тобто повнолітньою непрацездатною дитиною спадкодавця, вона має право на обов'язкову частку у спадщині.

Згідно ч. 1 статті 1241 ЦК України , малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Перелік таких осіб, визначений вищевказаною статтею Цивільного кодексу України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. До цього переліку входять лише особи, які належать до першої черги спадкоємців за законом і є малолітніми, неповнолітніми, повнолітніми непрацездатними дітьми спадкодавця ( в тому числі усиновленими), непрацездатною вдовою( вдівцем), непрацездатними батьками( усиновителями) та дітьми, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні після відкриття спадщини.

Після подачі письмової заяви 07 липня 2015 року приватний нотаріус ТМНО Серкізовська Т.Л. видала свідоцтво про право на спадщину за законом, номер в реєстрі 674, згідно якого ОСОБА_4 є спадкоємцем за законом (обов'язкова частка згідно статті 1241 ЦК України) після померлої матері ОСОБА_7, а саме 1/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1. 27 вересня (рік на зазначено) приватний нотаріус ТМНО Серкізовська Т.Л. видала свідоцтво про право на спадщину за законом, номер в реєстрі 588, згідно якого ОСОБА_4 є спадкоємцем за законом (обов'язкова частка згідно статті 1241 ЦК України статті 1241 ЦК України) після смерті ОСОБА_7 , а саме 1/4 частини гаража НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «Східний» м. Тернополя.

З метою вдосконалення порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України наказом Міністерства юстиціі України № 296/5 від 22 лютого 2012 року затверджено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (надалі Порядок).

Згідно пунктів 5.10., 5.11. Глави 10 Розділу ІІ Порядку, при визначенні розміру обовязкової частки нотаріусу слід враховувати, що частиною першою статті 1241 Цивільного Кодексу України встановлено, що обовязкова частка у спадщині визначається незалежно від змісту заповіту у розмірі половини частки, яка належала б кожному із спадкоємців у разі спадкування за законом. При визначенні розміру обовязкової частки у спадщині нотаріус враховує всіх спадкоємців за законом, які могли б бути закликані до спадкування, якби порядок спадкування не було змінено заповідачем. Нотаріус пропонує як спадкоємцю за заповітом, так і спадкоємцю, що має право на обовязкову частку у спадщині, вказати у своїх заявах про прийняття спадщини всіх спадкоємців за законом. При визначенні розміру обовязкової частки враховується все спадкове майно, як заповідане, так і те, що не охоплене заповітом, а також речі звичайної домашньої обстановки та вжитку.

Пунктом 5.12. Глави 10 Розділу ІІ Порядку передбачено, якщо заповідана лише частина спадкового майна, обов'язкова частка визначається, виходячи із вартості всього спадкового майна, але виділяється обов'язковому спадкоємцю з тієї частки спадкового майна, що залишилась поза заповітом. Якщо частка майна, що залишилась не заповіданою, менша порівняно із розміром обов'язкової частки у спадщині, обов'язковий спадкоємець отримує частку, якої не вистачає, із заповіданої частини спадкового майна.

При визначенні розміру обов'язкової частки враховується все спадкове майно, як заповідане, так і те, що не охоплене заповітом, а також речі звичайної домашньої обстановки та вжитку. До складу спадкового майна входить і право на вклад у банку (фінансовій установі) незалежно від того, зроблено розпорядження у заповіті чи безпосередньо у банку (фінансовій установі).

Якщо спадкодавець розпорядився в заповіті всім своїм майном, не вказавши при цьому обов'язкового спадкоємця, за останнім визнається право на обов'язкову частку у всьому спадковому майні.

Якщо заповідана лише частина спадкового майна, обов'язкова частка визначається, виходячи із вартості всього спадкового майна, але виділяється обов'язковому спадкоємцю з тієї частки спадкового майна, що залишилась поза заповітом.

Якщо частка майна, що залишилась не заповіданою, менша порівняно із розміром обов'язкової частки у спадщині, обов'язковий спадкоємець отримує частку, якої не вистачає, із заповіданої частини спадкового майна. Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Із матеріалів справи вбачається, що кожна із сторін представила свої звіти про оцінку спадкового майна, зокрема ОСОБА_2 представлено довідку Тернопільської торгово - промислової палати про ринкову вартість житлового будинку в с.Мишковичі Тернопільської області вартість якого складає 173 800 грн., ринкова вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_2 становить 462 200 грн.( а.с. 148, 149).

Позивачка ОСОБА_4 представила звіт про оцінку спадкового майна, зокрема вартість житлового будинку в с.Мишковичі Тернопільської області становить 498 620 грн.,а вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_2 становить 414 810 грн.( а.с. 150, 167).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 06 квітня 1999 року на ім'я ОСОБА_7 оцінка гаража становить 4 411 грн.( а.с. 103).

Таким чином, встановлено, що після смерті ОСОБА_7- матері сторін, яка померла 27 вересня 2014 року відкрилась спадщина не тільки на житловий будинок в с. Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області а й на на квартируАДРЕСА_2 та гараж НОМЕР_1, що знаходиться в Тернопільському гаражному кооперативі " Східний".

Сторони, як в суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції не зверталися з клопотанням про призначення судову-бухгалтерської експертизи, щодо встановленої дійсної вартості спадкового майна, що позбавило можливість судів призначити експертизу за своєю ініціативою, визначити фактичний розмір всього майна спадкового майна, встановити розмір обов'язкової частки в спадщині, вартість майна що не охоплене заповітом, але і ця обставина не буде перешкоджати сторонам при оформлені права власності визначивши обов'язкову частку через нотаріальну контору, відповідно до пункту 5.12. Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Виходячи із поданих доказів суд першої інстанції правомірно виходив з того, що вартість частини будинку є значно меншою вартості квартири, а тому обов'язкова частка мала бути виділена із іншого майна, не охопленого заповітом квартири АДРЕСА_2, як це передбачено пунктом 5.12. Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Посилання апелянта на те, що п. 5.12. Глави 10 Розділу ІІ Порядку виключений із Порядку ще в 2012 році не відповідає дійсності, так як наказом Міністерства юстиції України № 1951/5 від 26 грудня 2012 року вносились зміни до Порядку, яким було виключено п. 5.12., однак після цього нумерація пунктів змістилась і колишній пункт 5.13. змінився на пунктом 5.12., який на час видачі свідоцтва і на даний час є чинним.

За таких обставин колегія вважає, що суд першої інстанції підставно визнав недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 07 липня 2015р. приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Серкізовською Т.Л., зареєстроване в реєстрі за №674, згідно якого ОСОБА_4 є спадкоємцем 1/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1, що належав померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано вірну оцінку доказам, рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку із чим підстав для його скасування з підстав, вказаних в апеляції, немає.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 27 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Тернопільської області набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Б.І. Сташків