Ухвала

Іменем України

22 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Донецької області від 8 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (далі - TOВ «ФК «Довіра та гарантія») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що між публічним акціонерним товариством «РайффайзенБанк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_2 16 липня 2007 року укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 250 800 грн., строком користування до 16 липня 2017 року зі сплатою 17 % річних за користування кредитом. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором банк того ж дня уклав із та ОСОБА_2 договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, 19 травня 2009 року між банком та відповідачем підписана додаткова угода № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якої тимчасово на період з 30 травня 2009 року по 30 квітня 2010 року сторони домовилися зменшити розмір щомісячного платежу відповідно до графіку, що є додатком до даної додаткової угоди. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 липня 2010 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 16 липня 2007 року у розмірі 289 332,52 грн. 17 червня 2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та публічним акціонерним товариством «Вектор Банк» (далі - ПАТ «Вектор Банк») було укладено 2 договори про відступлення права вимоги, відповідно до умов яких право грошової вимоги за кредитним договором та вимоги за договором іпотеки від 16 липня 2007 року перейшло до ПАТ «Вектор Банк». Цього ж дня між ПАТ «Вектор Банк» та «ФК «Довіра та гарантія» укладено договори відступлення права вимоги, відповідно до умов яких до останнього перейшли права вимоги за указаним кредитним договором та договором іпотеки.

Враховуючи викладене та посилаючись на ст. 38 Закону України «Про іпотеку», позивач просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 кредитним договором від 16 липня 2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 шляхом надання ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» права продажу предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною реалізації у розмірі 358 300 грн., але не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 листопада 2016 рокуу задоволенні позову TOВ «ФК «Довіра та гарантія» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 8 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, й ухвалено нове рішення, яким позов TOВ «ФК «Довіра та гарантія» задоволено. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 16 липня 2007 року перед ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» в сумі 289 332,52 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 251 720,32 грн., заборгованості по відсоткам 13 064 грн., пені за порушення строків погашення судної заборгованості 5 656,40 грн., пені за порушення строків погашення відсотків 18 891,80 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 63,3 кв.м., житловою площею 43,9 кв.м., та належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування, шляхом надання ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» права продажу предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною реалізації в розмірі 358 300 грн., але не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на час його реалізації за оцінкою, проведеною суб'єктом оціночної діяльності. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення районного суду та задовольняючи позов, апеляційний суд на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку про те, що порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, належить іпотекодержателю, а тому TOВ «ФК «Довіра та гарантія» має право здійснити звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за заставною вартістю предмета іпотеки у розмірі 358 300 грн.

Доводи, що договори відступлення недійсні, безпідставні, оскільки згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а таких доказів апелянт не надав.

Посилання заявника на те, що суд не може звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за банком права власності, безпідставні, оскільки кредитор обрав інший спосіб звернення стягнення, що не заборонено законом і ст. 16 ЦК України.

Розмір заборгованості, на виконання якого звернуто стягнення на предмет іпотеки, доведено преюдиційним рішенням суду про стягнення заборгованості, яке боржник не виконав.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України), і на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 8 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

І.М.Фаловська