Справа №636/3783/15-ц
Провадження №2/636/158/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючої судді Дьоміної О.П.

за участю секретаря судового засідання Коваленко О.А.

представника позивача Августової М.В.

представника відповідача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

21.08.2015 року до суду з даним позовом звернувся ПАТ «Альфа-Банк», представник якого, уточнивши позовні вимоги 23.08.2016 року (а.с.154), просила суд стягнути з відповідачки на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором від 28.10.2014 року за №500523721 в сумі 36 281,14 грн., а саме: заборгованість за кредитом - 27 214,96 грн.; за відсотками - 3030,85 грн.; по комісії - 4 635,33 грн.; штраф - 1 400 грн.

Згідно розпорядження керівника апарату Чугуївського міського суду Харківської області Сарматицької О.О. №02-09/18 від 23.03.2017 року «Щодо повторного розподілу невирішених судових справ» та відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 року №30, у зв'язку із закінченням повноважень судді Панаіда І.В., здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2017 року справу розподілено судді Дьоміній О.П. та зареєстровано в контрольному журналі судових справ та інших матеріалів, переданих для розгляду судді 23.03.2017 року. Згідно ухвали від 31.03.2017 року справа прийнята до провадження судді Дьоміної О.П. (а.с.220-225)

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 27.04.2017 року до участі у справі залучено правонаступника ПАТ «Альфа-Банк» - ТОВ «Кредитні ініціативи» (а.с.240).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 28.10.2014 року ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 уклали кредитний договір № 500523721, відповідно до умов якого позивач повинен надати відповідачеві кредит у сумі 27 214,96 грн., а відповідач зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та Додатком №1 до нього - Графіком погашення кредиту.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 27 214,96 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача. У порушення умов договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконала, в результаті чого, станом на 12.06.2015 року має прострочену заборгованість: за кредитом - 27 214,96 грн.; по відсоткам - 3 030,85 грн.; по комісії - 4 635,33 грн.; штраф - 1 400 грн.

Відповідно до умов договору у разі невиконання або неналежного виконання відповідачем будь-яких обов'язків, встановлених договором, у тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на календарний місяць, позивач має право вимагати дострокового виконання зобов'язання з повернення кредиту за договором.

На виконання умов договору відповідачу направлялась вимога про дострокове повернення кредиту, але остання на момент подання позову не виконана.

Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем зобов'язання з повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення з відповідач заборгованості по кредиту та за відсотками і неустойкою (а.с.2-3).

Відповідачка та її представник з позовними вимогами не погодились та надали до суду заперечення, в яких йдеться про те, що 28.10.2014 року з Чугуївським відділенням ПАТ «Альфа-Банк» відповідачкою укладено кредитний договір за №500523721 з метою придбання автотранспортного засобу для її цивільного чоловіка, оскільки вона сама водійського посвідчення не має. При укладанні зазначеного договору ОСОБА_3 керувалася тими обставинами, що повертати кредит їй допоможе цивільний чоловік, який на час його укладання проживав разом з нею та добре заробляв. Однак цього ж дня в родині відбулась серйозна сварка, через яку цивільний чоловік покинув відповідачку. Крім того, після підписання кредитного договору у матері ОСОБА_3 різко погіршився стан здоров'я і весь вільний час вона витрачала на догляд за хворою матір'ю. Відповідач зазначає, що кредитом вона не користувалась жодної хвилини, жодної копійки не отримувала від банку ПАТ «Альфа-Банк», картку банку не активувала. Так, 10.11.2014 року із-за обставин, які виникли після підписання кредитного договору, а саме: розрив стосунків з цивільним чоловіком; втрата потреби в придбанні автомобіля; відсутність матеріальної допомоги; погіршення здоров'я матері, - у відповідачки відсутня реальна потреба в кредиті та відсутня реальна можливість сплатити за кредитним договором, а тому ОСОБА_3 звернулася до Чугуївського відділення ПАТ «Альфа-Банк» із заявою, в якій просила через істотні зміни обставин, якими вона керувалася при укладенні договору його розірвати. ОСОБА_3 зазначає, що, незважаючи на ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», якою передбачено, що споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, її заяву відмовилися зареєструвати і запропонували сплатити 7 000 грн. штрафних санкцій в порушення вищенаведених умов, передбачених Законом. Більш детальне пояснення, в чому саме полягають істотні зміни обставин, якими відповідач керувалася при укладенні кредитного договору, не дало позитивних результатів та позиція працівників Чугуївського відділення ПАТ «Альфа-Банк» залишилася незмінною. Відповідачка та її представник зазначили, що згідно ч. 1 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. 24.11.2014 року, маючи на меті врегулювати непорозуміння з ПАТ «Альфа-Банк» в досудовому порядку, ОСОБА_3 звернулася до Маяковського відділення ПАТ «Альфа-Банк» (центральне відділення ПАТ «Альфа-Банк» в Харківській обл.) із заявою, де згідно ч. 2 ст. 1056 ЦК України та ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» повідомляла, що відмовляється від одержання кредиту та згідно ч. 1 ст. 652 ЦК України просила через істотні зміни обставин, якими керувалася при укладенні кредитного договору - розірвати його. 26.11.2014 року вищевказану заяву було також надіслано поштовим відправленням до Чугуївського та головного в Україні відділення ПАТ «Альфа-Банк» в м. Київ. Крім того, 26.11.2014 року відповідач звернулася до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області із заявою в якій просила притягнути винних до відповідальності згідно Закону. 27.11.2014 року відповідачка звернулася зі скаргою до Управління Національного банку України в Харківській області. У скарзі додатково пояснила, що реальним називають договори, в яких для виникнення прав і обов'язків недостатньо угоди, а необхідна ще й реальна передача речі (речей), як це передбачено п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками, бо, у відповідності до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї Глави. Наприклад, кредитний договір, договір позики вважаються укладеними не з моменту, коли сторони домовились всіх істотних умов у формі, необхідній за законом (консенсуальні договори), а з моменту фактичної передачі грошей позичальнику (реальний договір). ОСОБА_3 стверджує, що кредитні гроші в сумі 27 214,96 грн., передбачені кредитним договором, не отримувала, таким чином, права та обов'язки у сторін не виникли. Крім того, співробітники банку зобов'язували відповідачку сплатити 7 000 грн. за розірвання кредитного договору, що на думку ОСОБА_3 є порушенням ч. 8 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», а саме: кредитору забороняється встановлювати споживачу будь-яку додаткову плату, пов'язану з достроковим поверненням споживчого кредиту. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає сплату споживачем будь-якої додаткової плати у разі дострокового повернення споживчого кредиту, є нікчемною. Стаття 11 Закону чітко врегульовує права споживача в придбання ним продукції в кредит. Перед укладанням кредитного договору кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місце знаходження кредитодавця, кредитні умови і таке інше, але в порушення ч. 2 ст. 11 цього Закону, ОСОБА_3 така інформація письмово від ПАТ «Альфа-Банк» не надавалась.

-2-

Більше того, ані в кредитному договорі, ані в додатках до нього не визначений порядок дострокового розірвання договору, що є грубим порушенням п. 4 ст. 11 Закону. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, а саме - ПАТ «Альфа-Банк», несе відповідальність, встановлену ст. ст. 15, 23 Закону. Згідно п. 6 ч. 4 ст. 11 Закону, у договорі про надання споживчого кредиту, зокрема, зазначаються умови дострокового розірвання договору. Всі ці умови в кредитному договорі ПАТ «Альфа-Банк» відсутні. Частина 4 ст. 11 Закону забороняє у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем тексту детального розпису сукупної вартості споживчого кредиту, зазначеного у договорі про надання споживчого кредиту або у додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його кеглем, меншим за кегль шрифту основного тексту, злиття кольору шрифту з кольором фону. Кредитний договір ПАТ «Альфа-Банк» надрукований таким маленьким шрифтом, що відповідач його не в змозі була прочитати навіть в окулярах. 25.12.2014 року ОСОБА_3 отримала відповідь на скаргу від Управління Національного банку України в Харківській області, згідно якої Управлінням був направлений запит до ПАТ «Альфа-Банк» щодо надання відповідних пояснень. На думку відповідачки ПАТ «Альфа-Банк» так і не довів факт отримання нею кредиту, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які первинні документи, які б підтверджували цей факт. Також ОСОБА_3 вказує, що у порушення ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», представники ПАТ «Альфа-Банк» перед укладенням договору не повідомили її у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінює тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору щ надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування (а.с.31-34).

Під час розгляду справи в суді представник позивача Августова М.В. підтримала заявлений позов та пояснила, що банк видав ОСОБА_3 кредитні кошти, як це передбачено умовами кредитного договору і для зручності користування ними, видав картку. Порядок видачі кредитних коштів прямо передбачений п. 2.4 кредитного договору. Про обов'язки повертати перераховані грошові кошти позичальника попередили у п. 2.6 договору, а саме: «Платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та ін. платежів за цим договором здійснюється щомісячно, рівними частинами у сумах, визначених цим договором відповідно до Графіку платежів, який є Додатком №1 до договору». У кредитному договорі не вказано будь-який інший порядок, на який посилається відповідач, зокрема, після активації карти. Факт видачі грошових коштів підтверджується випискою. Законом України «Про бухгалтерський облік та аудит» передбачено, що для контролю та впорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Та обставина, що відповідач знехтувала своїм правом на користування карткою не звільняє її від виконання умов за кредитним договором і неухильного дотримання підписаного нею особисто Графіку платежів. Банк перерахував грошові кошти, видав карту, а сам по собі факт нехтування карткою не є підставою для невиконання взятих на себе грошових зобов'язань. Представник позивача звернула увагу на те, що існують банківські продукти, відповідно до яких видається кредитна карта і позичальник сплачує кошти за користування нею виключно після активації (це завжди відображено у договорі або оферті) - проте в даному випадку має місце саме укладання кредитного договору. Та обставина, що позичальнику була видана банківська карт, прив'язана до рахунку, не спростовує факт того, що укладений був саме кредитний договір. Його дія починається з моменту його підписання, а не з моменту, наприклад, активації карти. Обов'язки щодо сплати заборгованості за графіком також передбачено договором і Графіком платежів. Августова М.В. зазначила, що банк зі свого боку надав всі необхідні докази на підтвердження власної позиції, в той час, як відповідач надав вільне і на власний розсуд трактування положень кредитного договору (а.с.209-212).

Представник відповідачки та сама ОСОБА_3 позов не визнали, категорично проти нього заперечували, додали до раніше наданих заперечень те, що кредитний договір за №500523721 від 28.10.2014 року є неукладеним, тобто таким, що не відбувся і жодних наслідків для сторін не

передбачає. Сторони в належній формі не досягли згоди з усіх істотних умов договору. Крім того банк не отримав письмове підтвердження відповідачки про ознайомлення з умовами кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту. Представник відповідачки наголосив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей, але відповідачка від банку грошових коштів не отримала, що підтверджується неактивованою карткою, відсутністю в матеріалах справи первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували здійснення відповідачкою хоча б однієї банківської операції. Відповідачка зазначила, що не мала можливості ознайомитися з розділом №2 договору, що підтверджується відсутністю її підпису. Представник відповідачки вказував на те, що кредитний договір не містить порядку припинення його дії, відсутні умови дострокового розірвання договору. Також зазначив, що відповідачка неодноразово зверталася з вимогами достроково розірвати договір, але відповіді так і не отримала. Банк знаючи, що послуги фінансової установи відповідачці не потрібні, що відповідачка не користується їх фінансовим ресурсом, що жодна копійка за договором не вийшла за межі банку - чекав майже рік, після чого звернувся до суду з позовними вимогами і це, на думку представника відповідачки є яскравим прикладом недобросовісної підприємницької діяльності (а.с.236-239).

Також представник відповідачки додав, що вказаний кредитний договір має консенсуальний характер, законом допускається одностороння відмова він надання або одержання кредиту за вже укладеним договором. ОСОБА_2, посилаючись на ст. 651 ч. 3 ЦК України, ст. 1056 ч. 2 ЦК України та ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», зазначив, що відповідачка 10.11.2014 року направила листом через Чугуївську філію «Альфа-Банк» в м. Київ письмове повідомлення про відмову від кредитного договору до Головної філії позивача в Україні та 26.11.2014 року знову направила до м. Києва письмове повідомлення про відмову від кредитного договору. Відкликання згоди відповідач оформила в простій письмовій формі. Крім того, відповідач не була належним чином повідомлена про зміну кредитора у зобов'язанні. А також на думку представника відповідача, матеріали справи не містять належно оформлених документів, які б підтверджували про перехід права вимоги і її обсяг.

Суд вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи приходить до наступного:

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності зі ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стаття 11 того ж кодексу вказує на те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі.

Зі статті 60 ЦПК України слідує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Частина 2 цієї статті наголошує, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які брали участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, передбачено частинами 2-4 цієї статті.

Судом встановлено, що 28.10.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №500523721 (а.с.4-6). Відповідно до даного договору відповідачу було надано кредит у розмірі 27 214,96 грн. із встановленням фіксованої процентної ставки за користування кредитом у розмірі 17,99% річних у фіксованій процентній ставці (п. п. 2.1., 2.2 Договору).

Згідно п.2.4 вищезазначеного договору кредит надається позичальнику шляхом безготівкового перерахування для власних потреб, на рахунок №5515, що відкритий позичальнику у ПАТ «Альфа-Банк», суми грошових коштів у розмірі 20 011,00 грн.

Пунктом 2.8 Договору визначена комісійна винагорода банку: за управління кредитом - 2,40%; за період з 1 по 60 місяць користування кредитом - 2,40% від суми кредиту; за виконання операцій переказу коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування агентів банку - 1,8% від суми переказу; за прийняття готівкових коштів з перерахунком для зарахування на рахунок в касах банку у випадку, якщо сума платежу становить до 1 500 грн. - 35 грн.; за переказ коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування ПАТ «Альфа-Банк» у випадку, якщо сума платежу становить до 1 500 грн. - 10 грн.

За прострочення платежу передбачається штраф, визначений п. 4 Кредитного договору - 50 грн. за кожне допущене позичальником прострочення платежу, що триває від 1 до 4 календарних днів, якщо прострочення триває понад 5 днів позичальник зобов'язаний додатково сплатити штраф у розмірі 150 грн. за кожний випадок допущеного прострочення.

-3-

Відповідно до п. 5 Договору його підписання позичальником підтверджує, що він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також будь-якою іншою інформацією, надання якої вимагає чинне законодавство, в тому числі інформацією надання якої передбачене нормами ЗУ «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які їй роз'яснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими вона цілком згодна, що вона отримала 2 примірник цього договору, що складається з 1 та 2 розділів та додатків до нього в дату його укладання, що вона в письмовій формі ознайомлена із загальними умовами кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», затвердженими Розпорядженням ПАТ «Альфа-Банк» за №2909 від 08.09.2014 року, які оприлюднені на Інтернет-сторінці банку за відповідною електронною адресою і які ОСОБА_3 роз'яснені, зрозумілі та з якими вона цілком згодна.

Договір вважається укладеним та набуває чинності з моменту підписання сторонами Розділу І цього договору та скріплення печаткою банку. Інші сторінки договору не потребують додаткового проставляння підписів сторін (п. 7 Договору).

Відповідно до анкети-заяви про отримання кредиту від 28.10.2014 року, що передувала укладанню кредитного договору, підписаною відповідачкою слідує, що остання ознайомлена з основними перевагами та недоліками зазначеного кредиту (а.с.4).

До кредитного договору за №500523721 від 28.10.2014 року додається додаток №1, який визначає графік платежів та розрахунок сукупності вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням всіх супутніх послуг: розмір кредиту - 20 011 грн.; дата надання кредиту - 28.10.2014 року; сума кредиту - 27 214,96 грн.; термін користування кредитом - 60 місяців; тип відсоткової ставки - фіксована; номінальна процентна ставка - 17,99 % річних; валюта кредиту - гривня; мета кредиту - споживчі потреби; без забезпечення/поручителя (а.с.7).

Згідно виписки по особовим рахункам з 28.10.2014 року по 12.06.2015 рік на рахунок відповідачки банком перераховано суму кредиту згідно договору (а.с.11).

Крім того, судом встановлено, що після укладання кредитного договору №500523721 від 28.10.2014 року ОСОБА_3 зверталась 10.11.2014 року, 24.11.2014 року із заявами про розірвання кредитного договору, про відмову від одержання кредиту та розірвання кредитного договору за згодою сторін до ПАТ «Альфа-Банк» та відділення «Маяковське» ПАТ «Альфа-Банк» в якому зазначена заява зареєстрована за вх. №122626 від 24.11.2014 року (а.с.38-40).

З такими ж самими заявами датованими 26.11.2014 року ОСОБА_3 звернулась до Чугуївського відділення ПАТ «Альфа-Банк» та Головного управління ПАТ «Альфа-Банк» (а.с.40-46).

Також, відповідачкою направлялась заява до Інспекції з питань захисту прав споживачів Харківської області, в якій вона просила притягнути винних до відповідальності згідно ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки вважала, що Чугуївським відділенням ПАТ «Альфа-Банк» порушено ч. 1 ст. 652, ч. 2 ст. 1056 ЦК України та ст. ст. 11 ч. 2, ч. 4, ч. 6, 15, 23 ЗУ «Про захист прав споживачів». Дана заява прийнята інспекцією 26.11.2014 року, 12.01.2015 року інспекцією повідомлено ОСОБА_3 про припинення розгляду її звернення на підставі ст. 6 ЗУ «Про захист прав споживачів» (а.с.47,50).

27.11.2014 року ОСОБА_3 направила до Управління НБУ в Харківській області скаргу на дії співробітників Чугуївського відділення ПАТ «Альфа-Банк», яка прийнята 27.11.2014 року (а.с.48-49). Управління НБУ в Харківській області направило ОСОБА_3 лист за вих. №05-164/14815 від 25.12.2014 року, згідно якого при розгляді скарги щодо відносин з ПАТ «Альфа-Банк», управлінням відібрані пояснення ПАТ «Альфа-Банк», з яких слідує, що банк належним чином виконав свої зобов'язання з надання кредиту ОСОБА_3, і, що остання повинна сплатити всю існуючу заборгованість за кредитним договором. Одночасно відповідача повідомлено про те, що всі спірні питання вирішуються у порядку, передбаченому у договорі, в тому числі, у судовому (а.с.49-50).

Відповідно до укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» договору факторингу №1 від 21.06.2016 року, з додатком до нього (характеристика прав вимоги, переданих факторингу клієнтом за договором та боржників за основними договорами, серед яких є і відповідачка), відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором «Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб» від 28.02.2013 року, що було укладено між сторонами по справі на користь ТОВ «Кредитні ініціативи»(а.с.150-153).

Ухвалою суду від 27.04.2017 року, за клопотанням представника позивача було залучено до участі у вказаній справі правонаступника - ТОВ «Кредитні ініціативи» (а.с.240).

Частиною 1 ст. 638 ЦК визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Стаття 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зі ст. 527 цього кодексу слідує, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 530 ЦК України - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частина 2 наголошує, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частина 2 ст. 1050 ЦК України вказує на те, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином, судом встановлено, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. В той час як ОСОБА_3 у порушення умов кредитного договору, а також вимог ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором, ОСОБА_3 станом на теперішній час має загальну заборгованість у розмірі 36 281,14 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 27 214,96 грн., за відсотками - 3 030,85 грн.; по комісії: 4 635,33 грн., а також штрафом у сумі 1 400 грн., що підтверджується розрахунком, наданим банком та перевіреним судом (а.с.10).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, належним виконанням зобов'язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитними коштами у строки, в розмірі та в валюті, визначеними в кредитному договорі.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тобто зобов'язання за кредитним договором припиняється лише виконанням, проведеним відповідно до умов договору, а саме: поверненням кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у строки, в розмірі та валюті, передбаченими в кредитному договорі.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

-4-

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до вимоги про дострокове повернення кредиту від 30.07.2015 року, копії реєстру за №542, списку згрупованих поштових відправлень листів та фіскального чеку - позивач звертався до відповідача по справі з листом, в якому повідомляв, що станом на 12.06.2015 року прострочення платежу по кредитному договору становить 195 днів, а загальна сума заборгованості 36 281, 14 UAH, в тому числі і штрафні нарахування 1 400 UAH (а.с.12-13).

Таким чином, проаналізувавши вище приведені докази, враховуючи пояснення сторін по справі, суд приходить до висновку щодо задоволення уточнених вимог банку та стягнення з відповідача на користь позивача наявної заборгованості.

Суд не погоджується з запереченнями відповідача та його представника, виходячи з наступного:

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом. Однак такий спосіб має бути встановлений законом або договором. Отже, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Слід зазначити, що статтею 204 ЦК України проголошено презумпцію правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Оскільки недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, то згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, такий правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) правочин.

Відповідач укладений між сторонами по справі кредитний договір не оспорювала.

Частиною 1 ст. 638 ЦК визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Заперечуючи проти вимог банку, представник відповідачки посилався в тому числі і на ЗУ «Про захист прав споживачів». За змістом статей 11, 18 зазначеного закону - до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Судом встановлено, що між сторонами у справі укладено кредитний договір за №500523721 від 28.10.2014 року. Зазначений кредитний договір містить в собі назви сторін кредитного договору, їх адреси, визначено предмет договору, строк дії, визначений розмір та порядок виплати відсотків. Відповідно до укладеного та дослідженого судом договору відповідачу було надано кредит у сумі 27 214,96 грн. під процентну ставку за користування кредитом - 17,99%. Дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків визначена як 29.10.2019 року.

ОСОБА_3 заперечуючи проти позову, обставин, на які вона посилалася як на підставу своїх заперечень, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України суду не довела.

При укладанні кредитного договору відповідачка була ознайомлена з його умовами, не заперечувала проти них, ОСОБА_3 добровільно було обрано саме цей кредитний договір, її задовольняла форма кредитування, яка була запропонована банком.

На момент укладання кредитного договору відповідачка, відповідно до вимог ст. 203 ЦК України, мала необхідний обсяг дієздатності, який дозволяв в повній мірі усвідомлювати наслідки здійснення юридично значимих дій, мало вільне волевиявлення. Про це свідчить факт підписання ОСОБА_3 не тільки кредитного договору, але й інших документів на отримання кредиту, що передувало укладанню зазначеного договору та отримання кредитних коштів. На момент укладання договору відповідачка була обізнана з Загальними умовами кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупність вартості споживчого кредиту і реальну процентну ставку, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг тощо (а.с.4-7).

Таким чином судом встановлено, що кредитний договір від 28.10.20144 року за №500523721 підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; ОСОБА_3 на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо його умов; банк надав відповідачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у Загальних умовах кредитування (розділ№2) та додатку до договору №1 (графік платежів), які підписані відповідачкою, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Аналогічний правовий висновок викладений в Постанові ВСУ у справі за №6-1341цс15 від 02.12.2015 року.

Крім того, порядок видачі кредитних коштів прямо передбачений п. 2.4 кредитного договору, укладеного між сторонами по справі. Про обов'язки повертати перераховані грошові кошти позичальника попереджено у п. 2.6 договору - платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та ін. платежів за цим договором здійснюється щомісячно, рівними частинами у сумах, визначених цим договором відповідно до Графіку платежів, який є Додатком №1 до договору (а.с.4). У зазначеному кредитному договорі не вказано іншого порядку, зокрема, після активації карти. Факт видачі грошових коштів підтверджується випискою (а.с.11). Законом України «Про бухгалтерський облік та аудит» передбачено, що для контролю та впорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Судом встановлено, що банк перерахував грошові кошти та видав відповідачці карту (а.с.58). Дійсно існують банківські продукти, відповідно до яких видається кредитна карта і позичальник сплачує кошти за користування нею виключно після активації (це завжди відображено у договорі або оферті) - проте в даному випадку має місце саме укладання кредитного договору. Його дія починається з моменту його підписання (а.с.4).

Посилання представника відповідача на ч. 2 ст. 1056 ЦК України та на ч. 3 ст. 651 ЦК України суд теж не приймає до уваги, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 1056 ЦК України позичальник дійсно має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту вказаної статті слідує, що на відміну від кредитодавця, позичальник має право відмовитися від одержання кредиту незалежно від будь-яких умов, але це право може бути реалізоване лише до отримання суми кредиту.

Як встановлено судом кредитний договір сторони по справі уклали 28.10.2014 року, договором передбачено, що він вважається укладеним та набуває чинності з моменту підписання сторонами розділу №1 цього договору та скріплення печаткою банку (п.7). Відповідно до п. 2.4 зазначеного договору кредит надається позичальнику для власних потреб, шляхом безготівкового перерахування (а.с.4). Згідно виписки по особовим рахункам з 28.10.2014 року по 12.06.2015 рік на рахунок відповідачки банком перераховано суму кредиту згідно договору (а.с.11).

З заявами про відмову від одержання кредиту та про розірвання кредитного договору ОСОБА_3 зверталася до позивача лише 10.11.2014 року та 24.11.2014 року (а.с.38-46), тобто після отримання суми кредиту.

Стаття 651 ЦК України вказує на те, що розірвання договору допускається, але лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина 3 цієї статті наголошує, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

-5-

Таким чином після укладання договору і, зокрема, під час його виконання може виникнути потреба у його розірванні. При цьому право на розірвання договору є логічним продовженням свободи сторін на вступ у договірні відносини та визначення змісту договору. За загальним правилом, розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Розірвання договору вчиняється в такій самі формі, що й договір, який розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. А от при відсутності згоди (домовленості) сторін про розірвання договору він може бути розірваний на вимогу однієї із сторін лише за рішенням суду за наявності певних підстав, передбачених договором або законом.

Відповідачем та її представником не доведено суду обставин, які б давали можливість ОСОБА_3 в односторонньому порядку відмовитися від укладеного з банком кредитного договору в повному обсязі. Доказів, що вказаний кредитний договір відповідачем оспорюється в суді теж надано не було.

Таким чином, проаналізувавши вище приведені докази, враховуючи пояснення сторін по справі, суд приходить до висновку щодо задоволення вимог уточненого позову та стягнення з ОСОБА_3 на користь банку наявної заборгованості. Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача і судовий збір у сумі 362,81 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 16, 57- 61, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. ст. 16, 204, 215, 526, 527, 530, 599, 610, 611, 625, 629, 638, 651, 1050, 1054, 1056 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Уточнену позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості -задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» заборгованість за кредитним договором №500523721 від 28.10.2014 року у розмірі 36 281,14грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 27 214,96 грн., за відсотками - 3 030,85 грн.; по комісії - 4 635,33 грн., штраф у сумі 1 400,00 грн., а також судовий збір в розмірі 362,81 грн. на р/р №2001, МФО 300346, .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча: