Справа № 131/566/17
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Іллінецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Олексієнко О.Ю.,
при секретарі Телевань С.В.,
Позивач звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1, в якій вказав, що відповідно до укладеного договору №б/н від 27 березня 2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.
Підписання вказаного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256, від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http//privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.
Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.
- 3276,26 грн. - тіло кредиту;
- 2439,37 грн. - нарахована пеня;
а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:
- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина);
- 800,35 грн. - штраф (процентна складова).
В судове засідання представник позивача не з'явився, проте надіслав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи відповідно до ст. ст. 74, 76 ЦПК України, в судове засідання повторно не з'явилася, не повідомивши суд про причини своєї неявки.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в відсутність позивача та належним чином повідомленого відповідача на підставі наявних у справі письмових доказів та, відповідно до ст. 169, 224 ЦПК України, постановити у справі заочне рішення, яким задоволити позов з наступних мотивів.
При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України встановлено, що - порушення зобов'язання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.
Відповідно до ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 1050 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що - за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як видно з матеріалів цивільної справи, 27 березня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приват Банк» укладено договір № б/н, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 3300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Вказане також підтверджене, зокрема, копією анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.7), копією витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.8), копією витягу з умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.9-32), копією паспорта громадянина України відповідача ОСОБА_1 (а.с.33).
Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо.
Згідно правової позиції Верховного Суду України №6-116цс13 від 06.11.2013 року, уразі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності як пеня та штраф не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Аналіз вимог ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується у межах строку позовної давності за основною вимогою.
Таким чином, пеню слід стягувати за один рік (ч. 2 ст. 258 ЦК України), а саме: за період з 06 квітня 2016 року по день звернення до суду, тобто по 06 квітня 2017 року в розмірі 450 грн., виходячи з розрахунку заборгованості (а.с.5,6).
Отже, вимога банку про стягнення з відповідача пені за прострочення кредиту може бути задоволена лише частково, в межах строку позовної давності, який встановлений в один рік.
Разом з тим, кредитним договором передбачена відповідальність за порушення зобов'язання у виді штрафу як фіксованої частини та процентної складової. Тобто за одне й те саме порушення зобов'язання передбачена подвійна відповідальність одного виду. При цьому в ст. 61 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Тобто вимога банку про стягнення з відповідача одночасно двох видів штрафів є неправомірною. З огляду на це суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню лише сума штрафу, встановлена кредитним договором в розмірі 500 грн.
Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1600,00 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 526, 527, 530 1049, 1050, 1054 ЦК України ст.ст. 88, 169, 215-218, 208,209 ЦПК України, суд,
Позов задоволити частково.
Копію цього рішення невідкладно надіслати сторонам.
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення через Іллінецький районний суд.

Головуючий: