Справа № 127/1601/16-ц
Провадження 4-с/127/113/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2017 року м.Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: Антонюка В.В.,

при секретарі: Тронт М.О.,

за участі : скаржника: ОСОБА_1,

представника боржника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

державного виконавця: Пічкура Ю.О.,

державного виконавця: Макушинського В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність головного державного виконавця Замостянського відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_4 за участю ОСОБА_2, Служби в справах дітей Вінницької міської ради, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на дії та бездіяльність головного державного виконавця Замостянського відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_4 за участю ОСОБА_2, Служби в справах дітей Вінницької міської ради, в якій просила: - визнати протиправними дії головного державного виконавця Замостянського відділу ДВС м. Вінниця Головного територіального управління юстиції Вінницькій області ОСОБА_4 щодо винесення постанов про закінчення виконання провадження №52541824 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 ЗУ "Про виконавче проваджень постанови про закінчення виконавчого провадження №52541824 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 ЗУ "Про виконавче провадження"; - визнати законними дії головного державного виконавця Замостянського відділу ДВС м. Вінниця головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_4, щодо відновлення виконавчого провадження №52541824 повторного примусового вселення стягувача за направленням повідомлення №278 09-37/1 24.01.2017 року; - визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Замостянського відділу ДВС м. Вінниця головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_4, що полягає у відсутності вчинення ним зобов'язальних дій в усуненні перешкод ОСОБА_2, в користуванні квартирою при здійсненні виконавчих дій 15.11.2016 року, а складений акт державного виконавця 15.11.2016 року визнати недійсним; - визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Замостянського відділу ДВС м. Вінниця головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_4, що полягає у відсутності будь-яких виконавчих дій по примусовому вселенню 20.12.2016 року та 31.01.2017 року, а складені акти державного виконавця визнати недійсними; - зобов'язати державного виконавця Замостянського відділу ДВС м. Вінниця головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_4, винести постанову про повторне вселення відповідно до ч. 6 ст. 67 ЗУ "Про виконавче провадження" у разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, та накласти на боржника штраф у подвійному розмірі та у разі вчинення перешкод боржником звернутися до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення відповідно до ст. 75 цього Закону України "Про виконавче провадження".

Заявлені вимоги мотивувала тим, що на примусовому виконанні у Замостянському відділі ДВС м. Вінниці головного територіального управління перебуває виконавчий лист № 127/1601/16-ц, виданий 14.09.2016 року Апеляційним судом Вінницької області про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення ОСОБА_1 та малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартиру №38, що знаходиться в будинку №18 по вул.. Стрілецькій (Червоноармійська) в м. Вінниці та належить ОСОБА_2, на праві власності.

Постановою головного державного виконавця Замостянського відділу ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_4 від 04.10.2016 року відкрито виконавче провадження.

З моменту відкриття виконавчого провадження та до 03.11.2016 року, в порушення вимог ст..4, ст..11 ЗУ «Про виконавче провадження», на адресу скаржника не надійшло жодного документу, що свідчив би про проведення державним виконавцем Пічкуром Ю.О. , виконавчих дій.

Скаржник вважає дії та бездіяльність державного виконавця Пічкура Ю.О., неправомірними та необґрунтованими, тому звернулась до суду із даною скаргою.

Під час розгляду справи по суті, ОСОБА_1 звернулась до суду із письмовою заявою про збільшення позовних вимог, яку ухвалою від 03.07.2017 року повернуто заявнику. В подальшому, ОСОБА_1, підтримала заявлені первісні вимоги та пояснила, що рішення суду не виконане, а 15.11.2016 року був лише формально складений акт про вселення. Власник квартири ОСОБА_2, передала їй лише один ключ, тому ввечері, повернувшись додому з роботи, вона не змогла потрапити до житла, оскільки двері були зачинені на інший замок. Одразу вона повідомила державного виконавця про невиконання рішення суду і поліцію про те, що ОСОБА_2, продовжує чинити перешкоди. В подальшому, державним виконавцем призначались виконавчі дії щодо її вселення на 20.12.2016 року та 31.01.2017 року, проте, через бездіяльність державного виконавця та через неявку стягувача, рішення до цих пір не виконане. Зазначила, що вона неодноразово оскаржувала бездіяльність державного виконавця, однак ніяких результатів це не дало. Оскільки безперешкодне входження в житло та проживання їй забезпечене не було просила задоволити заявлені нею вимоги скарги.

Представник боржника ОСОБА_2 ОСОБА_3, заявлені в скарзі вимоги не визнав та пояснив, що ОСОБА_2 повністю виконала рішення суду 15.11.2016 року і допустила до квартири стягувача. ОСОБА_1 взяла ключі, зняла показники лічильників і всі присутні підписали акт про фактичне виконання рішення суду. Також ОСОБА_2 запропонувала їй підписати договір найму житла на 3 місяці, проте ОСОБА_1 безпідставно відмовилась від укладення договору, викликала працівників поліції і пішла у невідомому напрямку. Безпідставно державний виконавець Пічкур Ю.О., не виніс постанову про закінчення виконавчого провадження ще 15.11.2016 року, а виніс лише 21.12.2016 року і того ж дня сам її скасував, оскільки ОСОБА_1 подала скаргу.

Просив врахувати, що ОСОБА_2, не чинить перешкод у вселенні ОСОБА_1, а перешкоджає інша особа ОСОБА_6, тому підстав для відновлення виконавчого провадження у виконавця не було. За таких обставин ОСОБА_1, мала б звертатись до суду із новим позовом до іншої особи про усунення їй перешкод в користуванні житлом. Крім того, представник боржника просив суд врахувати той факт, що 24.02.2017 року по вказаному виконавчому провадженні державним виконавцем Макушинським В.І. винесена постанова про закриття виконавчого провадження в звязку із його повним виконанням, яка не оскаржена сторонами та є чинною, тобто виконавче провадження закінчено, що є перешкодою для вчинення будь-яких дій по ньому.

Боржник ОСОБА_2, в судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про час, день та місце розгляду справи. Про причини неявки до суду не повідомила.

Державний виконавець Пічкур Ю.О. в ході розгляду справи заявлені в скарзі вимоги не визнав та пояснив, що в його провадженні перебувало виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 127/1601/16-ц, виданого 14.09.2016 року Апеляційним судом Вінницької області про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення ОСОБА_1 та малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартиру №38, що знаходиться в будинку №18 по вул.. Стрілецькій (Червоноармійська) в м. Вінниці та належить ОСОБА_2, на праві власності. Постановою від 04.10.2016 року він відкрив виконавче провадження. 15.11.2016 року відбулось фактичне виконання рішення про вселення ОСОБА_1 і малолітньої доньки ОСОБА_5 Власник квартири передала їй ключ і в зв`язку з цим був складений акт про виконання. Проте, в цей самий день він не встиг винести постанову про завершення виконавчого провадження, а ввечері до нього зателефонувала ОСОБА_1 і повідомила, що не може потрапити до житла, тому він таку постанову не приймав, а призначив виконавчі дії по вселенню на 20.12.2016 року. В подальшому стягувач на виконання не приходила, а ОСОБА_6, син боржника говорив, що ОСОБА_1 в квартиру не впустить. Зазначив, що 21.12.2016 року він не виносив постанову про закриття виконавчого провадження і не скасовував її, в Єдиному реєстрі ці постанови не були підписані, тому вони вважаються в статусі чернетки і були вилучені. Просив врахувати, що він роз`яснив ОСОБА_1, вимоги ч. 6 ст. 67 Закону України «Про виконавче провадження» і її право звернутись до суду з позовом до особи, яка перешкоджає виконанню рішення суду.

Державний виконавець Макушинський В.І., під час розгляду справи пояснив, що

в звязку із відпусткою державного виконавця Пічкура Ю.О., з 24.02.2017 року виконавче провадження № 52541824 передане йому, і він цього ж дня - 24.02.2017 року виніс постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку з фактичним виконанням рішення суду 15.11.2016 року.

Представник Служби в справах дітей Вінницької міської ради в судове засідання не зявилась. Надала до суду письмову заяву в якій просила розгляд справи провести в її відсутності, при прийнятті рішення врахувати та захистити права дитини ОСОБА_5, просила врахувати інтереси дитини.

Зясувавши позиції учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, матеріали виконавчого провадження № 52541824, суд прийшов до висновку, що скарга ОСОБА_1, задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Порядок оскарження рішення, дії чи бездіяльності виконавця також визначений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Судом встановлено, що 04.10.2016 року головним державним виконавцем Замостянського ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_4, відкрите виконавче провадження № 52541824 щодо виконання виконавчого листа № 127/1601/16-ц, виданого на підставі рішення Апеляційного суду Вінницької області про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення ОСОБА_1 та малолітньої доньки ОСОБА_5 в квартиру №38 будинку №18 що знаходиться по вул.. Стрілецька (Червоноармійська) в м. Вінниці (а.с. 6).

Боржником за цим виконавчим провадженням є ОСОБА_2, власник квартири №38 будинку №18 що знаходиться по вул. Стрілецька (Червоноармійська) в м. Вінниці.

Відповідно до ч. 2 ст. 67 Закону України «Про виконавче провадження» примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому.

15.11.2016 року при примусовому виконанні рішення суду головним державним виконавцем Пічкуром Ю.О. складений акт про фактичне виконання рішення суду про вселення ОСОБА_1, та неповнолітньої доньки ОСОБА_5, і стягувачу надано безперешкодний вхід до приміщення та ключі від верхнього замка дверей. Боржник повідомила, що нижнім замком вони не користуються і ключів немає (а. с. 134). Вселення відбувалось в присутності понятих ОСОБА_7, ОСОБА_8, стягувача ОСОБА_1, та боржника ОСОБА_2

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно ч. 2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Проте, в порушення вимог ч. 2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем в день складання акту про фактичне виконання рішення суду 15.11.2016 року, не була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

В зв`язку з цим дії державного виконавця Пічкура Ю.О. слід визнати неправомірними.

Такі ж висновки щодо неправомірності дій державного виконавця Пічкура Ю.О. зроблені начальником Замостянського ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_9 при перевірці виконавчого провадження № 52541824 і викладені в постанові від 24.02.2017 року.

17.11.2016 року до відділу надійшла заява стягувача ОСОБА_1, про відновлення виконавчого провадження, оскільки ввечері 15.11.2016 року вона до квартири потрапити не змогла.

В судовому засіданні державний виконавець Пічкур Ю.О. також підтвердив, що 15.11.2016 року він не встиг винести постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки вважав, що таку постанову він може винести протягом трьох днів, а оскільки зі слів ОСОБА_1, йому стало відомо, що вона не змогла потрапити до житла, він вирішив продовжувати виконавчі дії щодо вселення її та дитини.

В зв`язку з цим 07.12.2016 року державним виконавцем на адресу сторін надіслано повідомлення про вчинення виконавчих дій та призначене вселення на 20.12.2016 року (а.с.80).

20.12.2016 року державним виконавцем складений акт про те, що перешкоди у вселенні стягувача чинить ОСОБА_6, син боржника та колишній чоловік стягувача ОСОБА_1, який не є стороною виконавчого провадження. Він відмовився впускати стягувача до квартири, тому на підставі ч. 6 ст. 67 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачу роз`яснено право звернутись до суду. Від підпису акту стягувач ОСОБА_1, відмовилась (а. с. 136).

31.01.2107 року вселення стягувача ОСОБА_1, та її неповнолітньої доньки ОСОБА_5, також не відбулось, оскільки боржник ОСОБА_2, не з`явилась, ключа від замка вхідних дверей не надала (а.с.121).

Подальші виконавчі дії щодо вселення державним виконавцем не призначались. В судовому засіданні 17.02.2017 року державний виконавець Пічкур Ю.О. пояснив, що не призначав виконавчі дії, оскільки очікував вирішення даної справи.

Оскільки виконавче провадження мало б бути закінчене, проте не було закінчене, питання щодо неправомірності його закінчення на підставі п.9 ч.1 ст.39 , ст..40, п.8 ч.1 ст. 40, ст..50 ЗУ «Про виконавче провадження», та правомірності його відновлення не вирішується і скарга в цій частині задоволенню не підлягає.

Суд не надає оцінки діям державного виконавця Пічкура Ю.О. щодо закриття виконавчого провадження 21.12.2016 року і скасування постанови про закриття виконавчого провадження 21.12.2016 року, оскільки в матеріалах виконавчого провадження № 52541824 такі постанови відсутні, а в судовому засіданні державний виконавець пояснив, що постанови перебували в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень в якості чернетки і не набули статусу офіційного документа, оскільки не були підписані електронним підписом. На даний час ці документи вилучені із реєстру.

Що стосується заявлених вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність державного виконавця Замостянського ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_4, що полягає у відсутності вчинення ним зобовязувальних дій в усуненні перешкод ОСОБА_2 в користуванні квартирою при здійсненні виконавчих дій 15.11.2016 року, то даний факт не знайшов свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки було зясовано, що державним виконавцем Пічкуром Ю.О., 15.11.2016 року було проведено вселення ОСОБА_1 та її доньки ОСОБА_5 в квартиру боржника ОСОБА_2 та надано їй ключ від вхідних дверей, про що складено відповідний акт, в якому поставили свої підписи учасники виконавчого провадження та свідки, зазначивши, що заперечень та зауважень немає. Вказаний факт, який не був заперечений в ході розгляду справи, дає суду підстави вважати про правомірність дій державного виконавця Пічкура Ю.О., щодо здійснення ним всіх зобовязувальних дій, передбачених ч.2 ст. 67 ЗУ «Про виконавче провадження», в частині усунення перешкод ОСОБА_2 в користуванні квартирою при здійсненні виконавчих дій 15.11.2016 року, а тому в цій частині заявлені вимоги скарги не підлягають до задоволення.

Заявлені вимоги скарги ОСОБА_1 про визнання протиправною діяльність державного виконавця Замостянського відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_4, що полягає у відсутності будь-яких виконавчих дій по повторному вселенню 20.12.2016 року та 31.01.2017 року, а складені акти державного виконавця визнати недійсними, також не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що під час повторних вселень 20.12.2016 року та 31.01.2017 року боржник ОСОБА_2, була відсутня, тому перешкод ніяких не чинила. Перешкоди чинив син боржника ОСОБА_2 та колишній чоловік стягувача ОСОБА_1 ОСОБА_6, який не являється стороною виконавчого провадження, тому повторне примусове вселення не здійснювалось. Крім того, ОСОБА_1, було розяснено її право на звернення до суду із відповідним позовом до ОСОБА_6 про усунення перешкод, чим вона до даного часу не скористалась.

Що стосується заявлених вимог про визнання недійсними актів державного виконавця від 15.11.2016 року, 20.12.2016 року та 31.01.2017 року, то дані вимоги не відповідають вимогам закону, оскільки відповідно до правової позиції Верховного суду України викладеної в постанові від 07.07.2015 року у справі №21-334а15, складання акту не є правовим документом, який встановлює відповідальність субєкта та відповідно не є актом індивідуальної дії у розумінні ст.17 КАС України та існує лише для фіксування факту на підставі якого виноситься рішення по виконавчому провадженню.

Крім того, при постановленні ухвали суд приймає до уваги роз`яснення Пленуму

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в п. 18 постанови № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах». Виходячи зі змісту ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Враховуючи ці роз`яснення, а також те, що 24 лютого 2017 року державним виконавцем Макушинським В.І. винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, яка не оскаржена сторонами та є чинною, тобто виконавче провадження закінчено, що є перешкодою для вчинення будь-яких дій по ньому і підстав для зобов`язання до вчинення дій немає.

Відповідно до статті 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 218, 385-387 ЦПК України, ст.ст. 39, 67 Закону України «Про виконавче провадження», ст.. 124, ст..129 Конституції України, п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», правовою позицією Верховного суду України викладеною в постанові від 07.07.2015 року у справі №21-334а15, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність головного державного виконавця Замостянського відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_4 за участю ОСОБА_2, Служби в справах дітей Вінницької міської ради відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя: