29 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ЄвграфовоїЄ.П., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк», подану представником ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Харківської області від 02 листопада 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У січні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк»
(далі - ПАТ «Марфін Банк») звернулось до суду із позовом до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 22 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір згідно умов якого остання отримала кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 598 584 грн 25 коп. з яких: 484 380 грн на споживчі потреби та 114 202 грн 25 коп. на сплату страхових платежів та оплатою за користування запозичених коштів 23,5 % річних й погашенням заборгованості внесками до 21 березня 2027 року щомісячно у розмірі 9 762 грн 65 коп.
З метою виконання позичальником прийнятих зобов'язань між банком та ОСОБА_5 22 серпня 2008 року укладено договір поруки про солідарне зобов'язання з боржником, в межах його відповідальності за кредитним договором.
Внаслідок невиконання боржником прийнятих зобов'язань станом на
21 листопада 2013 року утворилась кредитна заборгованість на загальну суму 1 046 138 грн 56 коп., яку банк просив стягнути у солідарному порядку з відповідачів.
Заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 27 березня 2014 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором від 22 серпня 2008 року
У травні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 27 березня 2014 року.
Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від
17 листопада 2014 року заяву ОСОБА_4 залишено без задоволення. Розʼяснено ОСОБА_4, що заочне рішення може бути оскаржене нею в загальному порядку.
У квітні 2015 року ОСОБА_4 оскаржила заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 27 березня 2014 року в апеляційному порядку.
Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14 травня
2015 року заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 27 березня 2014 року залишено без змін.
У червні 2015 року ОСОБА_4 оскаржила заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 27 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 травня 2015 року в касаційному порядку.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 27 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 травня 2015 року залишено без змін.
У березні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області із заявою про перегляд заочного рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 27 березня 2014 року.
Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 11 травня 2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_5 відмовлено.
У травні 2016 року ОСОБА_5 оскаржив заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 27 березня 2014 року в апеляційному порядку.
Рішенням апеляційного суду Харківської області від 02 листопада

2016 року заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 27 березня 2014 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованості за кредитним договором від

22 серпня 2008 року № 00095/RKH в розмірі 1 046 138 грн 56 коп., судового збору в розмірі 3 441 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ «Марфін банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 22 серпня

2008 року № 00095/RKH відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ПАТ «Марфін Банк» - ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду Харківської області від

02 листопада 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що позичальник ОСОБА_4 та її поручитель ОСОБА_5 не виконали умови кредитного договору та договору поруки, а тому з них на корить банка підлягає стягненню в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат з поручителя ОСОБА_5 та ухвалюючи в цій частині нове рішення, про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «Марфін Банк» до

ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, суд апеляційної інстанції виходив із того, що банк звернувся до суду із позовом до ОСОБА_7 з пропуском шестимісячного строку встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 22 серпня 2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір

№ 00095/RКН, згідно умов якого ОСОБА_4 отримала кредит в розмірі 598 584 грн 25 коп., з яких: на споживчі потреби 484 380 грн, сплату страхових платежів 114 202 грн 25 коп., строком до 21 березня 2027 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмір 23,5 % річних.

Пунктом 2.3.3 кредитного договору сторони передбачили право банку вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати комісії та відсотків за його користування у разі порушення позичальником зобовʼязань, передбачених цим договором.

На забезпечення виконання зобовʼязань за кредитним договором

22 серпня 2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк», та ОСОБА_5 укладено договір поруки № 00119rКН, згідно з яким ОСОБА_5 зобовʼязався перед банком відповідати солідарно за виконання зобовʼязань ОСОБА_4 за кредитним договором, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Позичальник ОСОБА_4 не виконала свої зобовʼязання за кредитним договором та станом на 21 листопада 2013 року має заборгованість по кредиту і процентам в розмірі 775 379 грн 65 коп., заборгованість по пені і штрафам в розмірі 270 758 грн 91 коп., а всього - 1 046 138 грн 56 коп.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 553, ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовʼязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовʼязання боржником. У разі порушення боржником зобовʼязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК Українипорука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовʼязання не предʼявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовʼязання не встановлений або встановлений моментом предʼявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предʼявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

У звʼязку з невиконанням позичальником своїх зобовʼязань за кредитним договором і наявною заборгованістю, 08 липня 2009 року ВАТ «Морський транспортний банк» направило засобами поштового звʼязку боржнику вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором протягом 7 календарних днів з моменту її отримання, яка була отримана 16 липня 2009 року, проте борг нею сплачено не було

(а. с. 40 т. 1).

Позовні вимоги про стягнення заборгованості предʼявлено ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_4 та її поручителя ОСОБА_5 24 грудня 2013 року.

Договором поруки укладеним 22 серпня 2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк» та ОСОБА_5 не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором і за цим договором (пункт 4.6 договору поруки).

Внаслідок порушення боржником виконання зобовʼязання за кредитним договором банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК Українита умов кредитного договору використав своє право достроково вимагати з позичальника та його поручителя стягнення заборгованості за кредитним договором, надіславши 08 липня 2009 року вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й повʼязаних із ним платежів (а. с. 40 т. 1).

Отже, предʼявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за його користування та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК Українизмінив строк виконання основного зобовʼязання й був зобовʼязаний предʼявити позов до поручителя протягом шести місяців від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Таким чином, якщо кредитор змінює на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК Українистрок виконання основного зобовʼязання, то передбачений ч. 4

ст. 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року справа № 6-691цс16, яка відповідно до положень

ч. 1 ст. 3607 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів встановив, що з позовом до суду ПАТ «Марфін Банк», який є правонаступником ВАТ «Морський транспортний банк», звернулося лише 24 грудня 2013 року, письмові вимоги про повне дострокове повернення заборгованості за кредитним договором були направлені ним боржнику 16 липня 2009 року, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що позов до поручителя задоволенню не підлягає у звʼязку з пропущенням шестимісячного строку предʼявлення вимоги до поручителя.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Харківської області від 02 листопада 2016 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк», подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 02 листопада

2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова Г.І. Мостова