Справа № 750/7530/17
Провадження № 2/750/2030/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2017 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

Головуючого - судді Литвиненко І. В..,

із секретарем Юрченко І. В.,

за участю прокурора Абдужабарової І. П., відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Управління охорони здоровя Чернігівської міської ради та третьої особи, що заявляє позовні вимоги щодо предмету спору Чернігівської міської лікарні №2 Чернігівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення понесених витрат на лікування потерпілого в сумі 4548,39 грн,

в с т а н о в и в :

08.08.2017 року заступник керівника Чернігівської місцевої прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Управління охорони здоровя Чернігівської міської ради та третьої особи, що заявляє позовні вимоги щодо предмету спору Чернігівської міської лікарні №2 Чернігівської міської ради з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням, у вигляді витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в сумі 4548 грн. 395 коп.

Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

Представник позивача у судове засідання не зявився.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував.

Заслухавши пояснення прокурора, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що 10 грудня 2014 року о 17 год. 40 хв. ОСОБА_1 керуючи автомобілем НОМЕР_1 рухався в місті Чернігові по вул. Толстого зі сторони вулиці Лісковицька в напрямку проспекту Мира. Рухаючись у вказаному напрямку та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований поруч з буд.48 по вул. Толстого м. Чернігова, ОСОБА_1 проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та її змінами, не зменшив швидкості руху та не зупинився щоб дати дорогу пішоходу ОСОБА_2, яка перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу зліва на права відносно напрямку руху автомобіля, в результаті чого скоїв на неї наїзд.

Внаслідок наїзду пішохід ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження, які в своїй сукупності відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоровя на строк більше ніж 21 добу, у звязку з чим перебувала на стаціонарному лікуванні в Чернігівській міській лікарні № 2 Чернігівської міської ради з 10.12.2014 року по 31.12.2014 року.

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23.04.2015 року ОСОБА_1 визнати винним у по ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) місяця арешту, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

Згідно довідки Чернігівської міської лікарні № 2 Чернігівської міської ради від 28.04.2017 року № 222 вбачається, що ОСОБА_2 перебувала на лікуванні 21 ліжко-день і вартість лікування за цей період становить 4548 грн. 39 коп. (а.с. 9).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1206 Цивільного кодексу України, особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоровя, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» зокрема п. 3 передбачено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року.

Пунктом 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.

Згідно пункту 3 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоровя або прокурора.

Оскільки витрати на лікування потерпілого обраховані закладом охорони здоровя у відповідності до вимог Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день, а тому доводи відповідача з приводу неправильності розрахунку таких витрат суд вважає безпідставними.

ОСОБА_2 таких обставин, позовні вимоги третьої особи, що заявляє позовні вимоги щодо предмету спору Чернігівської міської лікарні №2 Чернігівської міської ради підлягають задоволенню.

Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213-215, 218 ЦПК України, ст. 1206 ЦК України, суд,

в и р і ш и в :

позов керівника Чернігівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі третьої особи, що заявляє позовні вимоги щодо предмету спору Чернігівської міської лікарні №2 Чернігівської міської ради задовольнити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Чернігівської лікарні № 2 Чернігівської міської ради 4548 грн 39 коп (чотири тисячі пятсот сорок вісім грн. тридцять девять коп.) у відшкодування витрат на лікування потерпілого від злочину.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

У задоволенні позову заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Управління охорони здоровя Чернігівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення понесених витрат на лікування потерпілого від злочину відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.В. Литвиненко