н/п 2/490/4539/2017 Справа № 490/4247/17
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

17 жовтня 2017 року місто Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді - Черенкової Н.П.,

при секретарі Шевельовій Я.С.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу у сумі 18 250,00 грн., з яких основна сума боргу становить 4500,00 грн., відсотки 11250,00 грн., неустойка 2500,00 грн.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовні заяві, та пояснив, сума боргу складає 4500,00 грн., відсотки складають суму з врахуванням сплачених 6100,00 грн. та неустойка складає 2500,00 грн.

Відповідач у судове засідання не з*явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності відповідача.

Обставини справи, встановлені судом.

09.08.2016 р. ОСОБА_2 позичив у борг в ОСОБА_1 4500,00 грн. із зобов`язанням повернути до 10.09.2016 року, у разі несвоєчасного повернення боргу зі сплатою відсотків у розмірі 1% від суми невиконаного зобов`язання, про що відповідач власноруч написав розписку про отримання коштів.

Однак, у встановлений строк відповідач своїх зобов'язань не виконав.

21.04.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Центрального відділу поліції ГУ Національної поліції Миколаївської області із заявою вжиття заходів реагування до відповідача, який взяв гроші у борг та не повертає.

Згідно висновку Центрального відділу поліції ГУ Національної поліції Миколаївської області від 22.04.2017 року подальшу перевірку припинено, оскільки між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 склались цивільно-правові відносини, які регулюються нормами цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі.

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договору не вимагалася.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Вказані правові висновки висловлені Верховним Судом України в постановах№6-1967цс15 від 11.11.2015р. та № 6-63цс13 від 18.09.2013 р.

Отже, укладення договору позики підтверджено розпискою від 09.08.2017 року, яка написана ОСОБА_2 власноручно.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В своїх постановах від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та від 24 лютого 2016 року м. Київ №6-50цс16, Верховний суд України зазначив, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розписки від 09.08.2016 року ОСОБА_2 власноручно зазначив, що у разі несвоєчасної оплати грошових коштів до нього застосовуються штрафні санкції у вигляді нарахування відсотків у розмірі 1% в день від суми заборгованості.

Водночас формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 року у справі 6-42цс11).

Слід враховувати, що, попри подібність правової природи ч. 3 ст. 549 ЦК (щодо сплати пені) та ст. 625 цього Кодексу (щодо сплати трьох процентів річних), які в обох випадках застосовуються як відповідальність за порушення грошового зобов'язання, ці правові норми є різними за своєю правовою природою.

Зокрема, беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд приходить до висновку, що позивач, заявляючи позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування грошовими коштами у розмірі 1 % в день від суми заборгованості в порядку ст. 625 ЦК України помиляється в правовій природі вищевказаної відповідальності, оскільки як вбачається з боргової розписки сторони обумовили, що це є штрафними санкціями за несвоєчасне виконання зобов`язання, тобто неустойкою.

Враховуючи, що в договорі позики розмір процентів за користування грошовими коштами відсутній, суд вважає, за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача три проценти річних від простроченої суми з урахуванням положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

З урахуванням вищезазначеного, розмір процентів від простроченої суми з урахуванням положень ч. 2 ст. 625 ЦК України має бути розрахований починаючи з обмовленої сторонами дати повернення позики до дати, яку просить позивач у позовній заяві.

Отже, на день складання позову заборгованість відповідача складала 4500,00 грн. Прострочення по сплаті заборгованості з 10.09.2016 року до 19.05.2017 року становить 251 день.

Із проведеного судом розрахунку 3 відсотки річних із розрахунку суми заборгованості 4500,00 грн. складають 93,00 грн.(4500 х 3 х 251 :365 : 100 = 93,00 грн.).

Порядок розрахунку суми інфляційних збитків визначений в Листі Верховного Суду України №62-97р. від 03.04.1997 року «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ»

При розрахунку суми інфляційних збитків враховано періоди з 10.09.2016 року до 19.05.2017 року включно.

Індекси інфляції за даними офіційного сайту Міністерства фінансів України у вказаних місяцях становлять:

вересень 2016 року 101,8 %

жовтень 2016 року 102,8 %

листопад 2016 року 101,8 %

грудень 2016 року 100,9 %

січень 2017 року 101,1 %

лютий 2017 року 101,0 %

березень 2017 року 101,8 %

квітень 2017 року 100,9 %

травень 2017 року 101,3%

Індекс інфляції в цілому за період з 10.09.2016 року до 19.05.2017 року включно складає:

101,8%х102,8%х101,8%х100,9% =107,5% - у 2016 році;

101,1%х101,0%х101,8%х100,9%х101,3% =106,2% - у 2017 році.

Загальний індекс інфляції за період з 10.09.2016 року до 19.05.2017 складає 114,21 %

Відповідно сума боргу у розмірі 4500,00 грн. з урахуванням індексів інфляції станом на 19.05.2017 р. складає: 4500,00 грн. х 114,21%/100% = 5139,41 грн.

А сума інфляційних збитків становить: 5139,41 грн. 4500,00 грн. = 639,41 грн.

Як вже зазначалось вище, договір позики укладений між сторонами у формі розписки містить в собі штрафні санкції, що по своїй суті є неустойкою (штрафом), що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання і складає 1 відсоток в день від суми заборгованості.

За таких обставин, сума штрафу за весь період заборгованості з 10.09.2016 року до 19.05.2017 року складає 11295,00 грн. (4500,00 х 251/100 = 11295,00 грн.).

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин які мають істотне значення.

Суд вважає, що суми штрафних санкцій значно завищені, нарахований штрафу у розмірі 11295,00 грн. значно перевищує розмір основної заборгованості, за такого слід застосувати положення ч. 3 ст. 551 ЦК України до даних правовідносин і зменшити розмір штрафу за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором до 1600,00 грн.

Однак, враховуючи, що відповідачем 06.08.2017 року сплачено 500,00 грн. та 17.08.2017 року сплачено 5600,00 грн., а всього 6100,00 грн., з яких: 4500,00 борг за розпискою, а 1600,00 грн. штраф, за такого штраф стягненню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути три відсотки річних у сумі 93,00 грн. та витрати від інфляції у розмірі 639.41 грн.

В силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 640,00 грн.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 15, 20, 60, 62, 203, 209 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три відсотки річних у сумі 93,00 грн., витрати від інфляції у розмірі 639.41 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640,00 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене у поряду та строки, передбачені ст.ст. 294-296 ЦПК України.

Суддя Н.П. Черенкова