УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євграфової Є.П.,Ізмайлової Т.Л.,
Кадєтової О.В.,Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Терра Банк» до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_9, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року публічне акціонерне товариство «Терра Банк» (далі - ПАТ «Терра Банк») звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до умов кредитного договору № 361-Ф/07 від 04 червня 2007 року ОСОБА_7 отримав кредит у розмірі 40 000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00 % річних з кінцевим терміном повернення 02 червня 2017 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним вище кредитним договором ПАТ «Терра Банк» та ОСОБА_6 04 червня 2007 року уклали договір іпотеки № 74-І/07, відповідно до умов якого, відповідач, виступаючи майновим поручителем за даним договором, передав банку в іпотеку домоволодіння АДРЕСА_1, яке належить йому на праві приватної власності.

Позивач зазначав, що у порушення умов договору ОСОБА_7 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 19 грудня 2011 року утворилася заборгованість у розмірі 75 363,69 грн.

На підставі наведеного позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, що складається з: «А-1» - цеглового житлового будинку, житловою площею 46,4 кв. м, загальною площею 63,2 кв. м, з господарчими спорудами: «Б» - цеглового гаражу; «В» - цеглового сараю; «Г» - цеглової вбиральні; «Д» - цеглового душу; № 1-2 - огорожі, 11- замощення, що належить на праві власності ОСОБА_6 на користь ПАТ «Терра Банк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 361-Ф/07 від 04 червня 2007 року, станом на 19 грудня 2011 року в розмірі 75 363,69 грн, а також стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Терра Банк» судовий збір у розмірі 753,64 грн.

Рішенням Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року рішення Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 вересня 2015 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Терра Банк» задоволено.

Звернуто стягнення на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 що складається з: «А-1» - цеглового житлового будинку, житловою площею 46,4 кв. м, загальною площею 63,2 кв. м, з господарчими спорудами: «Б» - цеглового гаражу; «В» - цеглового сараю; «Г» - цеглової вбиральні; «Д» - цеглового душу; № 1-2 - огорожі, 11- замощення, яке належить на праві власності ОСОБА_6, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 361-Ф/07 від 04 червня 2007 року, станом на 19 грудня 2011 року в розмірі 69 643,18 грн, з яких: 21 964,00 грн - строкова заборгованість за кредитом, 12 024,00 грн - прострочена заборгованість по кредиту, 460,91 грн - поточні проценти, 19 487,79 грн - прострочені проценти, 175,23 грн - поточна комісійна винагорода, 6 126,09 грн - прострочена комісійна винагорода, 1 405,16 грн - пеня за несвоєчасну сплату процентів, 8 000,00 грн - штраф за невиконання зобов'язань за кредитним договором. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_9, просить скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року та залишити в силі рішення Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 вересня 2015 року, мотивуючи свої вимоги порушенням апеляційним судом норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності для звернення з вказаним позовом до суду, оскільки останній платіж позичальником було здійснено 16 жовтня 2008 року та з цього часу у позивача виникло право на звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Вказаний позов було подано до суду шляхом направлення поштою в січні 2012 року, що підтверджується штемпелем на поштовому конверті. Відтак з урахуванням дати останнього платежу за кредитом - 16 жовтня 2008 року та дати звернення з вказаним позовом до суду - січень 2012 року, а також терміну дії договору, апеляційний суд дійшов висновку про те, що за межами строку позовної давності знаходиться лише декілька прострочених щомісячних платежів, зокрема, період з листопада 2008 року по грудень 2008 року.

Проте повністю з висновками апеляційного суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що між позивачем та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № 361-Ф/07 від 04 червня 2007 року, відповідно до якого позивач надав ОСОБА_7 кредит в сумі 40 000,00 грн з терміном остаточного повернення до 02 червня 2017 року.

Відповідно до п. 1.4 кредитного договору ОСОБА_7 зобов'язаний щомісячно до 15 числа проводити погашення кредиту в сумі не меншій 334,00 грн, згідно п. 1.5 договору сплачувати проценти за користування кредитом, а згідно п. 1.6 кредитного договору додатково до процентів зобов'язаний сплачувати позивачу щомісячно до 15 числа та на момент дострокового погашення заборгованості за кредитом - за обслуговування кредитного рахунку в розмірі 0,5 % від суми залишку заборгованості на момент нарахування.

Відповідно до п. 2.2.11 кредитного договору № 361-Ф/07 від 04 червня 2007 року боржник зобов'язаний повністю повернути кредит, сплатити нараховані проценти та комісії, незалежно від настання строку виконання зобов'язання у випадках: несплати (в т. ч. неналежної сплати) процентів за користування кредитом, комісій та інших платежів, передбачених цим договором; несвоєчасного погашення кредиту.

Між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки № 74-І/07 від 04 червня 2007 року, відповідно до п. 2.2 договору іпотеки іпотекодержатель (позивач) набуває права стягнення боргу за рахунок іпотеки у разі, якщо: кредит, що забезпечений іпотекою, не буде погашатись відповідно встановленого графіку, за кредитним договором № 361-Ф/07 від 04 червня 2007 року та додатковими правочинами; проценти, пред'явлені іпотекодержателем до стягнення, не сплачені боржником в повному обсязі протягом 10 календарних днів після настання терміну сплати згідно кредитного договору; у разі невиконання боржником будь-якої з умов кредитного договору № 361-Ф/07 від 04 червня 2007 року та додатковими правочинами та іпотекодавцем будь-якої з умов цього договору.

Предметом іпотеки згідно вказаного договору є домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 що складається з: «А-1» - цеглового житлового будинку, житловою площею 46,4 кв. м, загальною площею 63,2 кв. м, з господарчими спорудами: «Б» - цеглового гаражу; «В» - цеглового сараю; «Г» - цеглової вбиральні; «Д» - цеглового душу; № 1-2 - огорожі, 11- замощення, яке належить на праві власності ОСОБА_6

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_7, взятих на себе зобов'язань за договором кредиту щодо повного й своєчасного його погашення, станом на 19 грудня 2011 року виникла заборгованість у розмірі 75 363,69 грн, з яких: 21 964,00 грн - строкова заборгованість за кредитом, 13 081,59 грн - прострочена заборгованість по кредиту, 460,91 грн - поточні проценти, 20 989,57 грн - прострочені проценти, 175,23 грн - поточна комісійна винагорода, 6 640,92 грн - прострочена комісійна винагорода, 4 051,47 грн - пеня за несвоєчасну сплату процентів, 8 000,00 грн - штраф за невиконання зобов'язань за кредитним договором.

Позивачем направлялись відповідачеві та третій особі - ОСОБА_7, кожному окремо письмові вимоги про усунення порушень та сплату заборгованості, які були отримані останніми, проте задоволеними не були.

Доводи касаційної скарги, що банком було пропущено строк позовної давності, оскільки останній платіж позичальником було здійснено 16 жовтня 2008 року, а відповідно до п. 2.3.5 кредитного договору № 361-Ф/07 від 04 червня 2007 року банк має право у разі невиконання позичальником умов договору ініціювати розірвання договору та вимагати дострокового погашення кредиту, процентів та інших платежів, передбачених договором, не є підставою для скасування рішення апеляційного суду, оскільки з наведеного пункту кредитного договору вбачається, що перенесення банком терміну повернення кредиту у повному обсязі та стягнення достроково заборгованості є правом банку, а не обов'язком і таке право банк реалізує на власний розсуд. А обов'язок позичальника щодо повернення кредиту в повному обсязі достроково є похідним від права банку на дострокове стягнення заборгованості.

Разом з тим, згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Апеляційний суд, маючи повноваження по встановленню обставин справи та дослідженню доказів, не виконав обов'язків покладених на нього цивільним процесуальним законодавством, у порушення ч. 4 ст. 338 ЦПК України не врахував висновків колегії суддів суду касаційної інстанції, викладених в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року та не звернув уваги, що встановлення початкової ціни для подальшої реалізації предмета іпотеки на підставі оцінки, визначеної у порядку передбаченому вимогами ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження», не може розцінюватись як визначення початкової вартості предмета іпотеки, необхідність зазначення якої містять норми ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Про необхідність зазначення у резолютивній частині рішенні суду про звернення стягнення на предмет іпотеки ціни у грошовому виразі зазначено і у постанові Верховного Суду України у справі № 6-1239цс16.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Допущені апеляційним судом неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, тому рішення суду апеляційної інстанції на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню, з передачею справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_9, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Є.П. Євграфова Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова