АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4738/17 Справа № 208/4066/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Єлізаренко І.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участі секретаря Гулієва М.І. о

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права користування та визнання права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_4 про встановлення сервітуту та права володіння чужим майном за набувальною давністю.

Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 листопада 2016 року замінено відповідача на належного відповідача - ОСОБА_3 (а.с.77).

У листопаді 2016 року, ОСОБА_2 уточнила свої позовні вимоги та звернулася з позовом до ОСОБА_3, як до нового власника спірного майна, про визнання право користування та визнання права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування своїх позовних вимог, які уточнювались в ході судового розгляду, позивач посилалась на те, що вона з 1993 року проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 із чоловіком - ОСОБА_5 У 2006 році шлюб між ними було розірвано, але вона не має іншого житла. Власником вказаного будинку на даний час є ОСОБА_3. Позивач на даний час проживає в будинку відповідача та користується 12 квадратними метрами цього домоволодіння, тому просить визнати за нею право володіння, з посиланням на ст.344 ЦК України, і користування кімнатою площею 12 кв.м. за адресою: вул.Осіпенка 70, в м.Камянське Дніпропетровської області; визнати за нею право власності на частину - на 12 кв.м. домоволодіння № 70 вул.Осіпенка, в м.Камянське Дніпропетровської області, а решту залишити у відповідача із затвердженням місць сумісного користування.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 лютого 2017 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання право користування та визнання права власності на нерухоме майно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду від 08 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норма матеріального права та неповне зясування обставин, що мають значення у справі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до вимог ч.ч. 1,3 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності.

Відповідно до вимог ст.401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

У п.п. 9, 12, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 розяснено, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Враховуючи положення статей 16, 344, 396 ЦК, до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог статей 387, 391 ЦК.

Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК.

З матеріалів справи вбачається з 12 березня 1993 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 (а.с.6).

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи з 1999 року позивач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 та проживала зі згоди власника вказаного будинку на той період часу ОСОБА_4 матері чоловіка позивача (а.с.4).

21 листопада 2006 року шлюб між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було розірвано.

З матеріалів справи вбачається позивач ОСОБА_2 зверталася до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном та рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 травня 2015 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2015 року, усунуто перешкоди ОСОБА_7 у користуванні житловим будинком №70 по вул.Осіпенка в м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області шляхом надання доступу до будинку, підключенням водопостачання та електроенергії та не чинити в подальшому перешкод в користуванні спірним житловим будинком (а.с.23-29, 30, 31).

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 09 лютого 2016 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, власником житлового будинку №70 по вул.Осіпенка в м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області є - ОСОБА_3 (а.с. 97).

Позивач, звернувшись до суду зі вказаними уточненими позовними в вимогами, посилалася на те, що вона більше 15 років проживає у спірному будинку, робила ремонт у будинку, а тому просила з підстав, передбачених ст.ст.344, 388 ЦК України, визнати за нею право володіння і користування кімнатою площею 12 кв.м. за адресою: вул.Осіпенка 70, в м.Камянське Дніпропетровської області та визнати за нею право власності на частину - на 12 кв.м. вказаного домоволодіння, а решту залишити у відповідача із затвердженням місць сумісного користування (а.с.90).

Отже, з 09 лютого 2016 року власником житлового будинку №70 по вул.Осіпенка в м.Камянське (Дніпродзержинську) Дніпропетровської області, де зареєстрована позивач та рішенням суду якій було усунуто перешкоди у користуванні житловим будинком №70 по вул.Осіпенка в м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області шляхом надання доступу до будинку, підключенням водопостачання та електроенергії та не чинити в подальшому перешкод в користуванні спірним житловим будинком, є - ОСОБА_3.

Таким чином, враховуючи, що новим власником з 09 лютого 2016 року вищевказаного будинку є ОСОБА_3, про що відомо позивачу, та відповідач заперечувала проти позовних вимог позивача, а також враховуючи, що рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 травня 2015 року, яке набрало законної сили, позивачу було усунуто перешкоди у користуванні житловим будинком, в якому позивач є зареєстрованою та проживає, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача про визнання за позивачем права володіння і користування кімнатою площею 12 кв.м. за адресою: вул.Осіпенка 70, в м.Камянське Дніпропетровської області та визнання за нею права власності на частину - на 12 кв.м. вказаного будинку з підстав, передбачених ст.ст. 344, 388 ЦК України.

Суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_2 права власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування норм матеріального права, неповного зясування обставин, що мають значення у справі є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах доказами.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду апелянтом не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді