АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1574/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6, яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_7, на заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 грудня 2010 року у цивільній справі за позовом ПАТ «ВіЕйБіБанк» до ОСОБА_8, ОСОБА_7 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и л а :

ПАТ «ВіЕйБіБанк» звернулося до суду з даним позовом, яким просило стягнути з відповідачів солідарно на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 214697,28 грн., мотивуючи про те, що ОСОБА_8, як позичальник, не виконав належним чином свої зобовязання по кредитному договору внаслідок чого у нього перед банком утворилася заборгованість, про стягнення якої разом з нарахованими згідно умов договору платежами банк порушує питання в даній справі, а ОСОБА_7, як поручитель, несе солідарний обовязок з позичальником стосовно належного виконання кредитних зобовязань останнього.

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 грудня 2010 позовні вимоги у справі задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог, заявлених до ОСОБА_7, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким вказані позовні вимоги залишити без задоволення. В обґрунтування вказує на те, що позивач не надав доказів розміру заборгованості позичальника та наявності здійснених ним погашень боргу із вказівкою на час проведення платежів. Ні кредитний договір ні договір поруки не передбачали збільшення ануїтетного платежу позичальника. Прострочення виконання чергового зобовязання виникло вперше 11.10.2008, а з 15.05.2009 кредитні зобовязання взагалі не виконувалися. З позовом позивач звернувся 19.03.2010, отже ним пропущено строк, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України, що свідчить про припинення поруки у справі стосовно вимог про стягнення 6499,95 дол. США, заявлених за межами 6-ти місячного строку, передбаченого вказаною правовою нормою (правовий висновок ВСУ від 29.06.2016 у справі №6-272цс16). Апелянт вважає, що договір поруки припинив свою дію з 11.07.2009 у звязку з непредявленням вимоги до поручителя у встановлений законодавством строк. Штраф згідно п.4.5 кредитного договору, про стягнення якого заявлено вимогу, не передбачено умовами договору. Позивач не направляв відповідачам вимог про сплату санкцій, що передбачено умовами кредитного договору у п.4.5.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які зявилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав та мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач, як позичальник, не виконав належним чином свої зобовязання по кредитному договору, що спричинило виникнення у нього перед банком заборгованості, яка підлягає стягненню у солідарному порядку з нього та поручителя, зобовязання якого регламентовано відповідним договором поруки.

Однак повністю погодитися з правильністю таких висновків суду першої інстанції колегія суддів не може, виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що 04.09.2007 між позивачем, як банком та ОСОБА_8, як позичальником, укладений кредитний договір №258, до якого додатковим договором №1 від 20.12.2008 сторонами внесено зміни, за умовами якого позичальнику надано кредит у сумі 26000,00 доларів США строком до 03.09.2012 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,5% річних (у редакції додаткового договору №1). Також п.2.3 кредитного договору передбачено повернення кредитних коштів шляхом сплати позичальником щомісячно рівними частинами 433,33 долари США до 10 числа кожного місяця, починаючи з 01.10.2008, останній платіж в сумі 433,53 долари США до 03.09.2012.

З метою забезпечення вказаних кредитних зобовязань між позивачем та відповідачем ОСОБА_7 укладено договір поруки №1 від 31.03.2009 за умовами якого поручитель поручився перед банком за належне виконання позичальником його кредитних зобовязань як солідарний боржник.

Свої зобовязання позивач виконав належним чином, надавши позичальнику кредитні кошти на умовах, визначених у кредитному договорі, однак останній свої зобовязання не виконав та не повернув у встановлені порядок та строки кредит та нараховані на нього відсотки.

Указані фактичні обставини у справі не оспорюються.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі; ч.ч.1, 2 ст.554 ЦК України - у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Також відповідно до правового висновку ВСУ у справі №6-272цс16 від 29.06.2016, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для суддів, за змістом ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч.4 ст.559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, колегія суддів констатує, що у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений ч.4 ст.559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим, всупереч доводам апелянта, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

У даній справі встановлено, що банк звернувся до суду з позовом 19.03.2010, згідно п.2.3 кредитного договору позичальник повертає кредит шляхом сплати коштів у рівних частинах кожного місяця сумі 433,33 долари США на певний рахунок до 10 числа кожного місяця (щомісячний платіж), отже відповідно до наведеного вище правового висновку ВСУ порука стосовно зобовязань позичальника по сплаті коштів існує протягом 6-ти місяців, починаючи з місяця у якому позичальник повинен був здійснити щомісячний (ануїтетний) платіж, отже порука стосовно зобовязань позичальника, які виходять за межі указаного строку в силу вимог ч.4 ст.559 ЦК України є припиненою.

Також колегія суддів враховує, що договір поруки укладено 31.03.2009, у той час як кредитний договір за яким забезпечено зобовязання укладено 04.09.2007, отже по усім зобовязанням позичальника стосовно сплати щомісячних ануїтетних платежів, визначених сторонами кредитного договору в сумі 433,33 долари США, наявним до моменту укладення договору поруки (тобто до 31.03.2009), поручитель не може нести відповідальності.

Далі, позовні вимоги у справі заявлено у гривнях згідно курсу НБУ 8,002 грн. за 1 долар США, при цьому позивач просив суд стягнути з відповідачів борг лише в гривневому еквіваленті та у певній сумі. Враховуючи положення ч. 1 ст. 11 ЦПК України про те, що суд розглядає цивільні справи в лише межах заявлених вимог, саме за таким курсом долара США та в саме в таких розмірах загальної суми боргу за кредиту має здійснюватися розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог про стягнення з поручителя кредитної заборгованості у сумі, визначеній як добуток щомісячного платежу на кількість місяців з моменту укладення договору поруки та поза межами шестимісячного строку дії поруки по кожному платежу з квітня 2009 року по серпень 2009 року включно, за винятком травня 2009 року, коли божником були внесені кошти на погашення кредиту, слід відмовити за безпідставністю, оскільки в силу положень ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку, тому в цих межах вимог сума боргу, яка становить 17 333, 20 грн. має бути стягнута лише з боржника ОСОБА_8

При цьому, колегія вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з поручителя солідарно з боржником суми, заборгованості по сплаті щомісячних ануїтентних платежів в межах шестимісячного строку дії поруки по кожному з платежів, а саме: з моменту подачі банком позову з 19.03.2010 року по вересень 2009 року, що разом із загальною сумою заборгованості по кредиту в межах заявлених позовних вимог банку становить 177 804,48 грн.

Крім того, колегія суддів враховує, що положеннями кредитного договору (п.4.5) не передбачено сплати штрафу, про стягнення якого у сумі 19559,55 грн. заявив вимогу позивач, вказуючи на зазначений пункт, отже у її задоволенні стосовно обох відповідачів слід відмовити за безпідставністю.

У цих частинах колегія суддів вважає апеляційні доводи вірними.

Одночасно, колегія суддів відхиляє апеляційні доводи про те, що ні кредитний договір ні договір поруки не передбачали збільшення ануїтетного платежу позичальника, оскільки про це йдеться у додатковому договорі №1 від 20.12.2008 до кредитного договору, який укладено перед договором поруки.

Колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами про те, що договір поруки припинив свою дію з 11.07.2009 у звязку з непредявленням вимоги до поручителя у встановлений законодавством строк, адже поручитель взяв на себе поруку стосовно виконання позичальником своїх зобовязань по кредитному договорі у повному обсязі, строк повернення кредиту встановлено до 03.09.2012, а з позовом про повне повернення кредитних коштів банк звернувся 19.03.2010, скориставшись своїм правом про зміну строків виконання кредитних зобовязань у повному обсязі у звязку з їх порушенням, що передбачено ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України.

Також колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції помилково вказав про солідарне стягнення з відповідачів сум судових витрат.

Так відповідно до положень п.35 постанови Пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено, отже з кожного з відповідачів на користь позивача слід стягнути по 1 / 2 понесених судових витрат.

Відповідно до положень ст.309 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення по справі, які суд вважав доведеними, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.12.2010 у даній справі слід скасувати у звязку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм процесуального права ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 грудня 2010 року у цивільній справі за позовом ПАТ «ВіЕйБіБанк» до ОСОБА_8, ОСОБА_7 про стягнення кредитної заборгованості скасувати.

Позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБіБанк» до ОСОБА_8, ОСОБА_7 про стягнення кредитної заборгованості задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_8 на користь ПАТ «ВіЕйБіБанк» кредитну заборгованість у сумі 17 333, 20 грн.

Стягнути із ОСОБА_8 та ОСОБА_7 солідарно на користь ПАТ «ВіЕйБіБанк» кредитну заборгованість у сумі 177 804,48 грн.

У задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу відмовити.

Стягнути із ОСОБА_8 на користь ПАТ «ВіЕйБіБанк» 850,00 грн. судового збору та 60,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Стягнути із ОСОБА_7 на користь ПАТ «ВіЕйБіБанк» 850,00 грн. судового збору та 60,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :