Провадження № 2/679/73/2017
Справа № 679/985/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2017 року Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі: головуючої судді Сопронюк О.В.,

при секретарі Плазій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нетішин цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 31.05.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б/н, згідно умов якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який змінювався банком відповідно до п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та Тарифами банку складає між нею та позивачем договір, що підтверджується її підписом у заяві. При укладенні даного договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України. Згідно п.1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Згідно п.2.1.1.5.5, п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку позичальник має виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороди банку. Пунктами 2.1.1.7.6, 2.1.1.12.11 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь - якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, він зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми позову. Банк має право вимагати дострокового повернення боргових зобов'язань в цілому або у встановленій банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових або інших обов'язків за цим договором.

Позивач свої зобов'язання за вищевказаним кредитним договором виконав повністю, однак ОСОБА_1 свої зобовязання порушила, внаслідок чого станом на 31.01.2015 року в неї виникла заборгованість в сумі 15513 гривень 73 копійки, в тому числі: заборгованість за кредитом 7797 гривень 77 копійок; заборгованість за процентами за користування кредитом 5801 гривня 02 копійки; заборгованість за пенею та комісією 700 гривень; штраф (фіксована частина) 500 гривень, штраф (процентна складова) 714 гривень 94 копійки.

На підставі наведеного позивач в поданій позовній заяві просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 31.05.2011 року в розмірі 15513 гривень 73 копійки та судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задоволити. Крім того зазначила, що підписавши анкету-заяву від 31.05.2011 року відповідачка приєдналася до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені офіційному сайті банку. Відповідно до п.1.1.7.31 вказаних Умов та правил, строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Враховуючи те, що останній платіж перед зверненням кредитора до суду здійснено 09.08.2013 року в сумі 1138 грн., що підтверджується випискою по рахунку, тому строк позовної давності розпочався 10.08.2013 року та спливає 10.08.2063 року. Позивач звернувся до суду в березні 2015 року, тобто в межах строку позовної давності.

Представник зазначила, що належним доказом на спростування розрахунку заборгованості банку є висновок економічної експертизи. Розрахунок, який здійснили ОСОБА_1 та її представник не є належним доказом, тому що вони немають спеціальних знань для його проведення. Більш того, при здійсненні розрахунку відповідачкою не було враховано, що згідно до п.2.1.1.12.6.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено нарахування відсотків на фактичну суму використаних кредитних коштів. А також, згідно наказу банку СП-2014-6635230 від 02.04.2014 року, при виникненні прострочених зобов'язань нараховуються подвійні відсотки на всю суму заборгованості. Отже, розрахунок відповідачки не можна брати до уваги, як доказ для спростування заборгованості по процентах.

Крім того представник пояснила, що підвищення відсоткової ставки з 30% на рік до 34,80 % на рік відбулося відповідно до наказу банку № СП-2014-6915682 від 18.08.2014 року, що повністю узгоджується з Умовами та правилами надання банківських послуг і відповідача було ознайомлено із зазначеними змінами. У разі незгоди з такими змінами відповідачка повинна була подати до банку письмову заяву про розірвання кредитного договору та погасити заборгованість, що виникла, відповідно до вимог п.1.1.2.4 Умов та правил. Однак заяв про дострокове розірвання договору ОСОБА_1 не подавала, що свідчить про згоду останньої зі змінами Тарифів. Пеня нарахована банком відповідно до вимог п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил.

Представник відповідачки позовні вимоги визнав частково. Пояснив, що з 01.09.2014 року банк в односторонньому порядку без будь кого погодження з ОСОБА_1 та без її відома підвищив процентну ставку з 30% до 34,80 % на рік. Позивачем не надано доказів повідомлення відповідачки про збільшення процентної ставки. У звязку з цим вона не мала можливості виконати вимоги п.1.1.2.4 Умов та правил та в разі незгоди з такими змінами подати письмову заяву про розірвання кредитного договору. Таким чином сума заборгованості за відсотками з 01.09.2014 року нарахована банком невірно, оскільки при цьому застосовано збільшену процентну ставку, яка була встановлена без згоди та відома відповідачки, що є порушенням чинного законодавства.

Крім того, розрахунок заборгованості за процентами за користування кредитом (враховуючи збільшену процентну ставку з 01.09.2014 року) не відповідає дійсності, оскільки містить арифметичну помилку. Представник вказав, що він особисто зробив перерахунок такої заборгованості, застосувавши при цьому всі вихідні дані, які вказані в розрахунку банку з дотриманням вимог Умов та правил надання банківських послуг, однак виявив розбіжність. Згідно проведеного ним перерахунку, заборгованість за процентами за користування кредитом станом на 31.01.2015 року становить 2214,29 грн. (3553,18 грн. (нараховані проценти) 1338,89 грн. (сплачені проценти)).

Також представник відповідачки просив застосувати позовну давність до позовних вимог банку в частині стягнення неустойки (штрафу та пені) за кредитним договором, у звязку з чим відмовити в задоволенні цих вимог, про що подав письмову заяву. Дану заяву мотивував тим, що згідно ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Останній платіж за кредитним договором відповідачка здійснила 08.05.2013 року. В подальшому кошти на погашення заборгованості автоматично списувалися з іншого її рахунку в даному банку. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин включення для обрахування штрафу прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону.

Отже, аналіз норм ст.266, ч.2 ст.258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19.11.2014 року у справі № 6-160цс14. Тому, нарахування неустойки (штрафу, пені) за кредитним договором за період від 01.10.2013 року до 30.01.2015 року включно є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

Представник зазначив, що враховуючи наведене, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 31.01.2015 року, яку остання визнає, складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7797,77 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 2214,29 грн.

Вислухавши представників позивача та відповідачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.1054, ч.1, 2 ст.1056-1 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Судом встановлено, що 31.05.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б/н, який складається із заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку. Відповідачка підтвердила свою згоду на укладення такого договору, поставивши підпис у заяві позичальника. Згідно умов кредитного договору, ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків в розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Для здійснення грошових операцій за кредитним договором банк видав ОСОБА_1 платіжну картку «Універсальна» № 533947.

На час укладення кредитного договору ОСОБА_1 діяли Умови та правила надання банківських послуг, затверджені наказом ПАТ КБ «ПриватБанк» № СП-2010-256 від 06.03.2010 року (далі - Умови), відтак саме на ці Умови погодилася відповідачка, підписуючи заяву позичальника.

Відповідно до п.2.1.1.12.4 цих Умов, строки і порядок погашення кредиту (кредитний ліміт) по платіжних картках з встановленим мінімальним обов'язковим платежем, а також овердрафта, що виникає по таких картках, наведений в Пам'ятці клієнта/Довідці про умови кредитування, яка являється невід'ємною частиною договору, а також встановлюються цим пунктом. Платіж включає в себе плату за користування кредитом, передбачену Тарифами, і частину заборгованості за кредитом.

Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» (55 днів пільгового періоду), щомісячна процентна ставка по кредиту, що нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році, становить 2,5%; щомісячний обов'язковий платіж, що включає в себе плату за користування кредитними коштами у звітному періоді, становить 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості та підлягає сплаті до 25 числа місяця, наступного за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості складається з суми пені 1 і пені 2, з яких: пеня 1 - базова процентна ставка за договором/30 нараховується за кожний день прострочення кредиту, пеня 2 - 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць, нараховується 1 раз на місяць за наявності прострочення за кредитом або процентами 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму більше 50 грн.; штраф при порушенні строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш як на 120 днів 500 грн. + 5 % від суми позову.

Укладаючи кредитний договір, сторони визначили право ПАТ КБ «Приватбанк» змінювати розмір кредитного ліміту і тарифи кредитування.

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти ОСОБА_1, з 04.04.2013 року встановлено кредитний ліміт 300 грн., який в подальшому змінювався: з 09.04.2013 року 800 грн., з 25.07.2013 року 4000 грн., з 31.07.2013 року 5000 грн., з 16.08.2013 року 7000 грн. Строк дії виданої ОСОБА_1 платіжної картки «Універсальна» №533947 - до березня 2016 року.

Банк також змінював процентну ставку по картці «Універсальна»: з 1 вересня 2014 року до 2,9% на місяць, що становить 34,8% на рік (наказ № СП-2014-6915682 від 18 серпня 2014 року).

Наказом № СП-2013-6500941 від 28.01.2013 року по картці «Універсальна» з 01.02.2013 року пеню встановлено в розмірі базової ставки по договору/30 (нараховується на кожен день прострочки кредиту) +50 грн. (одноразово) при виникненні прострочки по кредиту або процентах на суму від 100 грн. і більше.

Крім того, наказом № СП-2014-6635230 від 02.04.2014 року, по картці «Універсальна» з 01.04.2014 року сума обовязкового щомісячного платежу від суми заборгованості стала 5%, але не менше 50 грн., а при виникненні прострочених зобовязань нараховуються подвійні проценти на всю суму заборгованості.

Згідно п.1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Згідно п.2.1.1.5.5, п.2.1.1.5.6, п 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку позичальник має виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороди банку. При порушенні позичальником строків платежів по будь - якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, він зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 31.05.2011 року, станом на 31.01.2015 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становить 15513 гривень 73 копійки, яка складається з наступного:

- заборгованість за кредитом 7797 гривень 77 копійок;

- заборгованість за процентами за користування кредитом 5801 гривня 02 копійки;

- заборгованість за пенею та комісією 700 гривень;

- штраф (фіксована частина) 500 гривень;

- штраф (процентна складова) 714 гривень 94 копійки.

Згідно ст.526, 610, 611 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.1054, ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Відповідно до п.1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, банк має право здійснювати зміну тарифів та інших умов обслуговування рахунків і не менш, ніж за 7 днів до введення змін повідомити клієнта, зокрема у виписці по картрахунку. Якщо впродовж 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду із змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови.

До обовязків позичальника входить, відповідно до п.1.1.2.3. Умов та правил надання банківських послуг, отримання виписки про стан карткових рахунків та про здійснення операцій по карткових рахунках.

Враховуючи наведене, суд не приймає до уваги посилання представника відповідачки на неправомірну зміну банком відсоткової ставки за кредитним договором.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення по справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів і висновків експертів.

Частиною 1 ст.143 ЦПК України встановлено, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи наведене, суд не приймає до уваги та оцінює критично твердження представника відповідачки про те, що наданий банком розрахунок заборгованості за процентами за користування кредитом містить арифметичну помилку, оскільки він не надав суду жодних належних та допустимих доказів в підтвердження вказаної обставини. Наданий та проведений ним розрахунок такої заборгованості, не є належним та допустимим доказом для підтвердження неправильності проведеного банком розрахунку заборгованості за процентами, в розумінні ст.ст.58,59 ЦПК України.

При цьому представник відповідачки не заявив клопотання про призначення відповідної судової експертизи для перевірки правильності розрахунку заборгованості за процентами за користування кредитом, наданого банком, хоча суд на виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, розяснив йому таке його право.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 порушила зобовязання, передбачені кредитним договором та добровільно не сплатила заборгованість за кредитом в розмірі 7797,77 грн. та заборгованість за процентами користування кредитом в розмірі 5801,02 грн., тому вказані суми коштів підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.

В судовому засіданні представник відповідачки подав заяву, в якій просить застосувати позовну давність до позовних вимог банку в частині стягнення неустойки (штрафу та пені) за кредитним договором у звязку з чим в задоволенні позову в цій частині - відмовити.

Відповідно до ст.ст.256, 257, ч.1, п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ст.266, ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст.259 ЦК України).

Згідно ч.ч.1-2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною.

Відповідно до п.1.1.7.31 вищевказаних Умов та правил надання банківських послуг, строк позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту, сплату відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат банку становить 50 років.

Встановлено, що дані Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника, а заява позичальника не містить умови щодо збільшення позовної давності за цими кредитними зобовязаннями.

Отже, сторонами не дотримано вимоги закону щодо укладення договору про збільшення позовної давності у письмовій формі, відтак умова пункту 1.1.7.31 не підлягає застосуванню.

Тому діє загальна позовна давність тривалістю у три роки, передбачена ст.257 ЦК України, та спеціальна позовна давність в один рік, що застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 16.11.2014 року у справі № 6-160цс14, відповідно до вимог статті 266, частини другої статті 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Частиною 1 статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В силу ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами кредитного договору (п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил) передбачено застосування до відповідача пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобовязання.

Одночасно, п.п.1.1.5.20, 2.1.1.7.6 Умов та правил передбачена сплата позичальником штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, визначених цим договором.

Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором не допускається.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року (справа №6-2003цс15), яка згідно ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

За таких обставин позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» у частині стягнення штрафів (фіксованої та процентної складових) задоволенню не підлягають.

Водночас до позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені слід застосувати строк позовної давності 1 рік, згідно ст.258 ЦК України.

Так, позивач звернувся до суду з даним позовом 30.03.2015 року, тому річний строк позовної давності для стягнення пені починається з 30.03.2014 року.

Таким чином, з ОСОБА_1 також підлягає стягненню пеня за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 700 грн., згідно розрахунку банку.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» заявлено позовні вимоги на суму 15513,73 грн., з яких судом задоволено в сумі 14298,79 грн., що становить 92,16 % ціни позову, тому з ОСОБА_1 слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 224,50 грн. (243,60 грн. х 92,16 %).

Керуючись ст.ст.207, 256 258, 266, 267, 526, 546, 549, 610, 611, 634, 638, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 3, 15, 57 - 60, 88, 143, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 31.05.2011 року в розмірі 14298 гривень 79 копійок, судовий збір в розмірі 224 гривні 50 копійок, а всього: 14523 гривні 29 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Хмельницької області через Нетішинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча: