Справа №1416/150/2012
Провадження №4-с/489/28/17
УХВАЛА

іменем України

26 червня 2017 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Кирильчука О.І., за участі секретаря судового засідання Матяєвої С.І., старшого державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» на дії державного виконавця,

встановив:

Заявник оскаржив дії старшого державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_2, який не здійснив усіх необхідних дій, які передбачені ст. ст. 10, 18 Закону України «Про виконавче провадження» та безпідставно виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.03.2017 року в звязку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 квітня 2012 року частково задоволений позов публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнуто з останньої на користь публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» заборгованість по кредитному договору від 14.07.2008 року за №Ск-1189-015881/7-2008, яка складається із 1090,90 грн. заборгованості по кредиту, 0,54 грн. заборгованості по процентам, 206,67 грн. плати за управління кредитом, а всього 1298,11 грн. та судовий збір у розмірі 214,60 грн.

На підставі вказаного рішення суду 14 травня 2012 року Ленінським районним судом м. Миколаєва виданий виконавчий лист №2/1416/1200, а 07 листопада 2016 року постановою старшого державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження №52826386 з примусового виконання цього виконавчого листа.

20 лютого 2017 року державним виконавцем був здійснений вихід за адресою: АДРЕСА_1, та встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке згідно закону можливо звернути стягнення, про що складено акт державного виконавця.

Державним виконавцем зазначено про наявність у боржника нерухомого майна двохкімнатної квартири АДРЕСА_2, на яке державним виконавцем внесено запис про його обтяження, а також встановлено відсутність зареєстрованих на імя боржника транспортних засобів, особових рахунків в установах банку та відомостей про джерела доходів боржника.

Постановою старшого державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_2 від 23.03.2017 року повернуто виконавчий лист №2/1416/1200 від 14.05.2012 року стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Статтею 124 Конституції України визначено, що рішення суду підлягає обовязковому виконанню на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені заходи примусового виконання рішень, перелік яких не є вичерпним.

Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 6 та п. 8 ч. 3 вказаної вище статті, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку, та здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у звязку з виконавчим провадженням.

Пунктом 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Положеннями ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно предявити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

У відповідності з ч. 2, 5 та 7 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобовязаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Враховуючи суму, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, яка не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, відсутність у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, та здійснення державним виконавцем всіх необхідних виконавчих дій відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» відносно розшуку такого майна, то дії державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу є правомірними, а тому скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 383, 387 Цивільного процесуального кодексу України, суд

постановив:

У задоволенні скарги відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя