Справа № 156/1028/16-ц Провадження №22-ц/773/1100/17 Головуючий у 1 інстанції: Нєвєров І.М.
Категорія:47 Доповідач: Стрільчук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

про повернення справи до суду першої інстанції

17 липня 2017 року місто Луцьк

Суддя Апеляційного суду Волинської області Стрільчук В.А., дослідивши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Поромівської сільської ради Іваничівського району, третя особа на стороні відповідача Волинська регіональна філія Іваничівського районного відділу «Центр ДЗК» в Іваничівському районі про визнання недійсними рішення сільської ради та державного акта на право приватної власності на землю за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_4 на рішення Іваничівського районного суду від 13 червня 2017 року,

в с т а н о в и в :

Рішенням Іваничівського районного суду від 13 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу на це рішення, яка разом зі справою Іваничівським раойнним судом направлена в апеляційний суд.

Справа підлягає поверненню до суду першої інстанції для належного оформлення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 7 ст. 297 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України при надходженні до апеляційного суду неналежно оформленої справи, зокрема без вирішення питання про ухвалення додаткового рішення суддя-доповідач повертає справу до суду першої інстанції, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку, протягом якого суд першої інстанції має усунути недоліки.

Із позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 було заявлено дві вимоги немайнового характеру, а саме: 1) про визнання недійсним рішення Бужанківської сільської ради Іваничівського району від 23 червня 1999 року № 5/2 та 2) про визнання недійсним державного акта про право приватної власності на землю, виданого 13 липня 2000 року (а. с. 2-4).

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 13 постанови від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою).

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, що діяла на час подання позовної заяви) за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (551,20 грн.). Отже за дві вимоги слід було сплатити 1 102,40 грн. (551,20х2).

Згідно з квитанцією № 11 від 05 грудня 2016 року ОСОБА_1 при зверненні до суду оплачено позовну заяву судовим збором в розмірі 551,21 грн. (а. с. 1), тобто лише одну з двох вимог.

Однак всупереч вимогам ст. 88 ЦПК України суд першої інстанції, відмовивши в позові у повному обсязі, не вирішив питання про стягнення з позивача в дохід держави судового збору за вирішення другої позовної вимоги.

Згідно з п. 4 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Тому Іваничівському районному суду необхідно ухвалити у справі додаткове рішення з питання судових витрат.

Оскільки до апеляційного суду надійшла неналежно оформлена справа, в якій не вирішено питання про стягнення з позивача судового збору за другу вимогу немайнового характеру, справу слід повернути до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст. 297 ЦПК України,

у х в а л и в :

Дану справу повернути до Іваничівського районного суду для належного оформлення - ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з позивача судового збору в дохід держави.

Встановити строк для цього до 07 серпня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя