Головуючий суддя в суді І інстанції
Єдиний унікальний № 374/52/15-ц
16 листопада 2017 року Ржищівський міський суд Київської області в складі:
головуючої судді Козіної С.М.,
за участі секретаря Маламан Я.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання зобов'язань та попереднього договору припиненими і усунення перешкод у користуванні шляхом виселення, -
У січні 2015 року позивач звернувся до суду вказаним вище позовом, в якому із урахуванням змін просить визнати зобов'язання, що встановлені у попередньому договорі від 24 грудня 2013 року, який укладений між ним, в інтересах якого діяв ОСОБА_5, та ОСОБА_3, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 877, припиненими; визнати попередній договір від 24 грудня 2013 року, що укладений між ним, в інтересах якого діяв ОСОБА_5, та ОСОБА_3, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 877, припиненим; усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_3 разом з проживаючими членами її сім'ї та іншими особами з квартири АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_3 судові витрати.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що йому на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2. 24 грудня 2013 року між позивачем, в інтересах якого діяв представник за довіреністю ОСОБА_5, та ОСОБА_3 було укладено попередній договір, в якому сторони домовилися (взяли на себе зобов'язання) укласти у строк до 15 лютого 2014 року договір купівлі-продажу (основний договір) об'єкта нерухомості - квартири № 2, що знаходиться у будинку № 92, який розташований по вулиці Воровського в місті Ржшців Київської області. Також, у попередньому договорі сторони домовилися про істотні умови основного договору - ціну (визначили її у розмірі 180 000 грн..) та те, що витрати, пов'язані з оформленням договору купівлі-продажу, буде сплачувати продавець. У пункті 6 попереднього договору зазначено, що при підписанні договору покупець передав, а продавець отримав аванс в розмірі 8 000 грн.
До 15 лютого 2014 року сторони основний договір не уклали, пропозицію один одному про укладення основного договору не надіслали.
Додатково слід зауважити, що обставина, яка склалася між сторонами з приводу попереднього договору, виникла внаслідок обману ОСОБА_5, що підтверджується наступними фактами: ОСОБА_5 було привласнено гроші, які він отримав у зв'язку з укладенням попереднього договору (8000 грн.), позивач, надаючи ОСОБА_5 довіреність на право продажу його нерухомості, не знав та не міг знати, що ОСОБА_5 буде здійснювати шахрайські дії по відношенню до нього. Так, підставами для видачі довіреності позивачем на ОСОБА_5 були наступні: ОСОБА_5 був представником та працівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр Конфліктології і Права», а останнє є кредитором Позивача, що підтверджується договором про переуступку права вимоги від 10 квітня 2013 року, який укладений між зазначеним Товариством та ОСОБА_6 (попереднім кредитором позивача).
ТОВ «Центр Конфліктології і Права» уповноважило ОСОБА_5 вести справу з приводу погашення боргу позивача перед Товариством, тому, враховуючи те, що він був довіреною особою кредитора позивача, позивач не знав та не міг знати про те, що після отримання суми грошей за попереднім договором ОСОБА_5 присвоїть їх собі, а з ТОВ «Центр Конфліктології і Права» звільниться з роботи.
26 листопада 2013 року між позивачем та ТОВ «Центр Конфліктології і Права» було підписано реструктуризацію заборгованості, відповідно до якого сторони договору домовилися про те, що частина заборгованості в розмірі 39 950 грн. буде погашена боржником шляхом продажу квартири, яка належить боржнику на праві власності (пункт 1.2). Тобто, позивач, перед тим як видати довіреність на ім'я ОСОБА_5, домовився разом з Товариством, в якому працював, що в майбутньому буде продана квартира, яка належить Позивачу, частина грошей від продажу якої буде направлена на погашення заборгованості. Також, уповноважені особи Товариства, під час укладення договору про реструктуризацію заборгованості, повідомили Позивачу, що для виконання названого договору йому слід видати довіреність на ім'я їх працівника ОСОБА_5, якому слід надати повноваження стосовно продажу квартири.
Враховуючи те, що позивач бажав вирішити питання заборгованості, яке виникло у нього перед ТОВ «Центр Конфліктології і Права», він погодився на умови, що пропонувало Товариство - підписав договір про реструктуризацію заборгованості та в цей же день видав ОСОБА_5 довіреність на право продажу належної йому на праві власності квартири, оскільки він, на той час, був працівником та довіреною особою Товариства. Усі вищевикладені обставини ще раз підтверджують, що сума в розмірі 8 000 грн. повинна була бути направлена ОСОБА_5 на погашення заборгованості позивача перед ТОВ «Центр Конфліктології і Права», однак ОСОБА_5 привласнив гроші собі, з займаної посади ТОВ «Центру Конфліктології і Права» звільнився, що є шахрайством з його боку по відношенню до позивача. Незаконні дії стосовно операції з укладення попереднього договору купівлі-продажу квартири здійснював не лише ОСОБА_5, але й нотаріус ОСОБА_4, адже вказана нотаріус приховала той факт, що на час укладення попереднього договору квартира перебувала під арештом, який було накладено безпосередньо ТОВ «Центр Конфліктології і Права» за допомогою державної виконавчої служби. Позивач протягом тривалого часу телефонував до ОСОБА_5 та запитував з приводу укладення договору купівлі-продажу квартири, також повідомляв йому про можливість безпосередньо укласти договір купівлі-продажу, однак ОСОБА_5 повідомляв, що домовленості з приводу купівлі-продажу його квартири йдуть добре, що йому брати участь у цьому необов'язково.
Про те, що основний договір купівлі-продажу квартири укладено не було, позивач дізнався після 15 лютого 2014 року від матері покупця, ОСОБА_7, яка повідомила, що ОСОБА_5 декілька разів не з'явився до нотаріуса з метою укладення основного договору, відповідно дата укладення основного договору постійно переносилася. Після вказаної розмови з ОСОБА_7, позивач відразу почав телефонувати до ОСОБА_5, який пояснив, що відповідач відмовилася сплачувати гроші за квартиру, тому основний договір укладений не був. Позивач зауважує, що точно відповісти на запитання з чиєї вини не було укладено основний договір - чи то з вини ОСОБА_5, чи то з вини відповідача, не може, оскільки обставини укладення попереднього договору та подальших подій йому відомі зі слів відповідача та ОСОБА_5 , які повідомляють різні факти.
Позивач після 15 лютого 2014 року декілька разів пропонував відповідачу укласти безпосередньо з ним основний договір купівлі-продажу квартири, однак відповідач зателефонувала до позивача та попросила приїхати з метою підписання основного договору 22-23 вересня 2014 року. На жаль, в цей час позивач був на похоронах свого родича і приїхати до нотаріуса у нього не було можливості. В свою чергу, станом на 22-23 вересня 2014 року, попередній договір та зобов'язання, що встановлені ним, були припиненими, оскільки основний договір купівлі-продажу квартири мав бути укладеним до 15 лютого 2014 року. Як вже повідомлялося, ОСОБА_5 в телефонній розмові після 15 лютого 2014 року, а саме наприкінці вересня місяця 2014 року, повідомив позивачу, що відповідач відмовилася від укладення основного договору. Після цього позивач зрозумів, що його ошукали, тому що сума боргу, яка існувала у позивача перед ТОВ «Центр Конфліктології і Права» та після отримання ОСОБА_5 суми в розмірі 8 000 грн., не змінилася. Так, 17 грудня 2014 року, після розмови з ОСОБА_5, позивач разом з представником навідалися до ТОВ «Центр Конфліктології і Права», де провели розмову разом з юристом Товариства Садовець О.О. Остання пояснила, що її колега, ОСОБА_5, звільнився з роботи за власним бажанням, але він дійсно раніше займався справою позивача щодо погашення заборгованості. Також, уповноважені особи Товариства пояснили їм, що про попередній договір від 24 грудня 2014 року вони нічого не чули, по їхній бухгалтерії гроші в розмірі 8000 грн.. в якості погашення заборгованості позивача перед названим Товариством не проходили.
20 грудня 2014 року відбулася зустріч позивача та відповідача, остання підтвердила юридичний факт стосовно неукладення основного договору та те, що вона повністю суму, що вказана у попередньому договорі (180 000 грн.), не сплатила. Однак, невідомо на якій правовій підставі відповідач поселилася та проживає більше року в квартирі позивача, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, адже власником квартири на даний час є позивач. Як вже неодноразово зазначалося, основний договір купівлі-продажу квартири між позивачем та відповідачем не укладався, в оренду позивач свою квартиру відповідачу не передавав, дозвіл на вселення також не надавав. Позивач придбав квартиру, яку самовільно та незаконно захопила відповідачка для власного проживання, але у зв'язку з самовільним зайняттям його квартири, позивач не має змоги там проживати. Позивач, звернувшись з проханням до відповідача стосовно звільнення його квартири, отримав відмову, тому його право власності, яке включає в себе право володіння, користування та розпорядження, має бути захищено судом шляхом постановления рішення про виселення відповідача разом з усіма особами, що проживають разом з нею, з займаної квартири.
У судове засідання позивач не з'явився, подавши заяву, у якій підтримав позовні вимоги та просив розглядати справу без його участі. Представник позивача ОСОБА_8 у судовому засіданні позовні вимоги, викладені в позовній заяві підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. У судове засідання відповідач ОСОБА_3 та її представник не з'явилися.
Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася з поважних причин.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають до задоволення в повному обсязі, виходячи з такого.
Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
З матеріалів справи, судом установлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 08.08.2011, зареєстрованого в реєстрі за № 359 та технічного паспорту на квартиру (а.с.14,15-16) квартира АДРЕСА_4 належить ОСОБА_2.
Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Захист права власності встановлений ст. 321 ЦК України, а саме право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
24.12.2013 між ОСОБА_2, від імені якого діяв ОСОБА_5 на підставі довіреності (а.с.9), та ОСОБА_3, було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 (а.с.8).
Відповідно до положень ст. 626, 628 та 638 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямова на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору складають умови, визначені і погоджені сторонами, в тому числі умови, які є обов'язковими згідно актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За положеннями ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі встановленій для основного договору (ч.1). Зобов'язання встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором (ч.3).
З огляду на умови п.2.1 попередного договору та встановлені обставини основний договір мав бути укладений у строк до 15 лютого 2014 року, чого зроблено не було. Отже, відповідно до приписів ч. 3 ст. 635 ЦК України, поскільки основний договір не був укладений у термін, встановлений попереднім договором, то зобов'язання сторін щодо укладання основного договору купівлі-продажу спірної квартири, встановлені попереднім договором, припинилися.
Відповідно вимоги позивача про визнання зобов'язань та попереднього договору припиненими задоволенню не підлягають, оскільки основний договір купівлі-продажу квартири між сторонами не укладався.
Крім того, вимоги позивача щодо усунення перешкод у користуванні шляхом виселення не підлягають задоволенню, оскільки останнім не надано будь-яких доказів того, що відповідачка ОСОБА_3 дійсно разом з членами своєї сім'ї та іншими особами проживає в спірній квартирі чи чинить йому перешкоди у користуванні нею, що є його обов'язком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам статей 57-59 ЦПК. Вирішуючи спір на підставі наявних у справі доказів та визначених позивачем правових підстав позову, суд вважає, що дані позовні вимоги не доведені, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і матеріалах справи, фактичні обставини справи не узгоджуються із доводами позову.

Керуючись ст. 626, 628, 635, 638 ЦК України, ст. 3, 4, 6-8, 10, 11, 15, 30, 57, 60, 64, 212-215, 224 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання зобов'язань та попереднього договору припиненими і усунення перешкод у користуванні шляхом виселення, - відмовити в повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Повний текст рішення виготовлено 20.11.2017.
Суддя