ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3399/17
провадження № 2/753/3508/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"08" листопада 2017 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді Коренюк А.М.
при секретарі Ляшенко В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в міста Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики з урахуванням фінансових санкцій за наслідками невиконання зобов»язання, суд -
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики з урахуванням фінансових санкцій за невиконання зобов»язання. Посилаючись на те, що 27 лютого 2014 року між ним та ОСОБА_3 укладений договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого він передав ОСОБА_3 кошти в сумі 56 000 грн. 00 коп. в якості безвідсоткової позики на строк до 27 травня 2014 року. Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується вказаним договором, яким відповідач підтвердив отримання та обов"язок повернення коштів в загальній сумі 56 000 грн. 00 коп. у строк до 27 травня 2014 року. Проте, в обумовлений строк позичальник кошти у повному обсязі не повернув, чим взяті на себе зобов"язання не виконав.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4, діюча на півдставі договору про надання адвокатських послуг від 20 січня 2017 року, позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання повторно не з"явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується зворотнім повідомлення рекомендованого листа (а.с.26-27, 28-29).
Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача.
Вслухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).
За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що сторони перебувають у договірних/зобов»язальних відносинах.
Так, 27 лютого 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 кошти в сумі 56 000 грн. 00 коп. в якості безвідсоткової позики на строк до 27 травня 2014 року (а.с.6-7).
Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується нотаріально посвідченим договором, яким відповідач підтвердив отримання та обов"язок повернення коштів в загальній сумі 56 000 грн. 00 коп. у строк до 27 травня 2014 року (а.с.6-7).
Проте в обумовлений строк позичальник кошти у повному обсязі не повернув, чим взяті на себе зобов"язання не виконав.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (6-63цс13). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України (ч.1 ст. 3607 ЦПК України).

Таким чином між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами якого позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобов»язався повернути отримані кошти готівкою у строк, визначений умовами договору, й у визначений спосіб, що підтверджується умовами вказаного договору (а.с. 6-7).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами.

Договір є укладеним, відповідно до ст. 638 ЦК України, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На підтвердження чого посвідчують своїми підписами, що відповідає даним правовідносинам.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За договором позики, відповідно до статті 1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Так, ст. 1046 ЦК України чітко передбачені істотні умови договору позики: він є публічним, іменним, двостороннім, реальним, платним. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менша як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, що не суперечить даним правовідносинам.

Позивач згідно даних зобов»язальних правовідносин належним чином виконав умови договору позики - передав відповідачу зазначену суму, а відповідач зобов»язання не виконав, отримані у борг кошти у визначений термін не повернув.

З урахуванням вказаних фактів як кожен окремо, так і в сукупності, суд вважає доведеним факт отримання відповідачем в борг від позивача коштів у сумі 56 000 грн. 00 коп. в якості позики, що засвідчений нотаріально посвідченим договорм про зобов»язання відповідача повернути грошові кошти в сумі 56 000 грн. 00 коп. в строк та на умовах, визначених його умовами (а.с. 6-7).

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст. 1046 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь 56 000 грн. 00 коп. - грошових коштів за позикою, 12 358 грн. 46 коп.- пеню, 56 056 грн. 00 коп. - штрафу, 35 168 грн. 00 коп. - інфляційну складову за порушення грошового зобов"язання, які підлягають частковому задоволенню із таких правових підстав.

Позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Закінчення строку договору, відповідно до ч.4 ст. 631 ЦК України, не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Частино 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проте суд вважає безпідставним нарахування позивачем на одне зобов»язання два види неустойки (штраф й пеня), що не передбачено умовами договору й не дозволено законом в межах цивільних відносин між фізичними особами, а тому суд вважає за необхідне в межах позовних вимог застосувати один вид вказаного фінансового зобов»язання - неустойку (пеню), визначену умовами договору, розрахованої, виходячи із 0, 1% від суми невиконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення (п.5 Договору), проте в межах строку позовної давності - за один рік в сумі 19 992 грн.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штраф, пеня) (п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.5 ст. 267 ЦК України), проте позивач із заявою про поновлення строку позовної давності не звертався.

Переривання перебігу позовної давності за правилами ст. 264 ЦК України не було, що підтверджується матеріалами справи.

Покладення на сторону договору відповідальності за невиконання зобов'язання, яка не встановлена договором або законом, є порушенням ст. 611 ЦК України.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Правові наслідки порушення зобов'язання настають тільки у випадках, коли це передбачено законом або договором. Покладення на сторону договору відповідальності за невиконання зобов'язання, яка не встановлена договором або законом, є порушенням ст. 611 ЦК України (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 р. у справі № 6-111цс13).

Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України (ч.1 ст. 3607 ЦПК України).

За таких підстав, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 56 000 грн. 00 коп. - грошових коштів за позикою, 19 992 грн. 00 коп. - неустойки (пені), розрахованої, виходячи із 0, 1% від суми невиконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення в межах строку позовної давності (за один рік), 35 168 грн. 00 коп. - індексу інфляції, нарахованих на суму боргу.

Таким чином суд вважає, що вимоги позивача є частково обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню; обставини, що спростовують їх вимоги, судом не встановлені.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини 1статті 88 ЦПК України.

Так, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, - 1 111 грн. 60 коп., що відповідає спірним правовідносинам.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 610, 611, 525, 626, 1046, 1049, 1050 ЦК України, керуючись ст.ст. 5, 6, 7, 8, 10, 11, 15, 57, 58, 59, 60, 62, 64, 88, 195, 196, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224, 293, 294, ч.1 ст. 3607 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики з урахуванням фінансових санкцій за наслідками невиконання зобов»язання, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_1,на користь ОСОБА_2, ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_2,56 000 грн. 00 коп. - грошових коштів за позикою, 19 992 грн. 00 коп. - неустойки (пені), розрахованої, виходячи із 0, 1% від суми невиконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення, 35 168 грн. 00 коп. - індексу інфляції, нарахованих на суму боргу, 1 111 грн. 60 коп. - судового збору, а всього - 112 271 (сто дванадцять тисяч двісті сімдесят одна) грн. 60 (шістдесят) коп.

З повним текстом рішення сторони можуть ознайомитися через три дні з дня проголошення резолютивної частини рішення в канцелярії суду.

За письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення до суду першої інстанції, заочне рішення може бути переглянуто судом, який постановив рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Строк, протягом якого розглядатиметься заява відповідача про перегляд заочного рішення не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач вправі оскаржити заочне рішення в загальному порядку, передбаченому ЦПК України, подавши до апеляційного суду м. Києва апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня його проголошення через Дарницький районний суд м. Києва.

Копію заочного рішенні невідкладно направити відповідачу після його проголошення рекомендованою поштою (зі зворотнім повідомленням).

Суддя: Коренюк А.М.