УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Іваненко Ю.Г., СтупакО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 07 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 07 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що у період з 21 липня 1983 року по 09 листопада 2015 року перебував у трудових відносинах з відповідачем працюючи на різних посадах. З 04 березня 2013 року прийнятий провідним фахівцем бюро профілактичної роботи відділу внутрішньої безпеки і контролю управління безпеки і контролю Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - ПАТ «ММК ім. Ілліча»). Наказом від 09 листопада 2015 року № 6 звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вважав звільнення незаконним, оскільки зміна в організації виробництва і праці на підприємстві носила формальній характер і фактично не відбулася. Про майбутнє звільнення він був попереджений під час тимчасової непрацездатності. При звільненні йому не були запропоновані вакантні посади, що відповідають його фаху. Відповідач не врахував стаж його роботи на підприємстві, статус інваліда війни, наявність утриманців та не надав переважне право залишення на роботі.

Просив скасувати наказ від 09 листопада 2015 року № 6про звільнення, поновити на роботі, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 07 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 07 липня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 з 21 липня 1983 року перебував з відповідачем у трудових відносинах. 04 березня 2013 року переведений до управління безпеки і контролю провідним фахівцем бюро профілактичної роботи відділу внутрішньої безпеки та контролю.

На підставі наказу від 09 листопада 2015 року № 6 ОСОБА_4 звільнено у зв'язку зі змінами в організації виробництва та праці, яке призвело до скорочення штату працівників, як передбачено п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п. п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частиною 3 ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Позивач з дотриманням порядку, встановленого у ст. 49-2 КЗпП України був повідомлений під підпис про прийдешнє звільнення.

Згідно зі Статутом (п. 16.10.1.30) ПАТ «ММК ім. Ілліча» до компетенції наглядової ради товариства належить затвердження організаційних структур (зокрема прийняття рішень відносно створення, реорганізації та ліквідації філіалів, представництв, відділень та інших відокремлених підрозділів) товариства. Генеральний директор має право видавати накази, розпорядження та інші організаційно-розпорядні документи відносно діяльності ПАТ.

Рішенням наглядової ради ПАТ «ММК ім. Ілліча» від 13 січня 2015 року № 97 затверджена нова організаційна структура товариства.

23 січня 2015 року на підприємстві видано наказ № 33 «Про зміни організаційної структури ПАТ «ММК ім. Ілліча», пунктом 1 якого передбачене створення такого структурного підрозділу як управління власної безпеки і контролю. Паралельно функціонувало управління безпеки і контролю. Штатна численність персоналу управління безпеки і контролю 86, штатна численність персоналу управління власної безпеки і контролю 40 осіб. Станом на 16 березня 2015 року штатна численність нової структури управління власної безпеки і контролю була повністю укомплектована у кількості 40 осіб.

17 березня 2015 року на підприємстві був виданий наказ № 157 « Про зміни організаційної структури ПАО «ММК ім. Ілліча», згідно з п. 1 якого була передбачена ліквідація управління безпеки та контролю, як структурного підрозділу, де працював позивач.

20 березня 2015 року на виконання наказу № 157 на комбінаті виданий наказ № 18/254, що передбачав створення комісії з працевлаштування працівників, які підлягають вивільненню. Пунктами 2, 2.1 наказу на голову комісії покладено обов'язок ознайомити працівників управління безпеки і контролю з наказом від 17 березня 2015 року № 157 та повідомити їх про звільнення з займаних посад за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

27 березня 2015 року ОСОБА_4 під розписку повідомлено про зміни організаційної структури ПАТ «ММК ім. Ілліча» та про скасування займаної ним посади провідного фахівця бюро профілактичної роботи відділу внутрішньої безпеки та контролю управління безпеки і контролю, та про те, що він підлягає вивільненню не раніше, ніж через два місяці з моменту повідомлення про це в службу зайнятості. На вказаному повідомленні позивач зазначив про порушення його трудових прав.

Згідно з листком тимчасової непрацездатності ОСОБА_4 перебував на лікарняному з 23 по 28 березня 2015 року.

Як вбачається з довідки управління організації планування ПАТ «ММК ім. Ілліча» позивач у період вимушеного простою був запрошений 27 березня 2015 року на засідання комісії управління безпеки і контролю для ознайомлення з наказом від 17 березня 2015 року № 157. На засіданні ОСОБА_4 не повідомив про перебування на лікарняному.

На засіданні комісії 27 березня 2015 року позивача ознайомлено з усіма вакантними посадами станом на 23 березня 2015 року, що існували і на час його попередження про звільнення 27 березня 2015 року, від яких він відмовився, що підтверджується протоколом засідання комісії управління безпеки та контролю. Доказів на спростування даних, зазначених у протоколі, не надано.

31 серпня 2015 року на засіданні комісії з працевлаштування позивача повторно ознайомлено з усіма вакантними посадами станом на 28 серпня 2015 року, від яких він також відмовився та просив розглянути його кандидатуру для продовження роботи у новоствореному управлінні власної безпеки і контролю, що підтверджується відповідним протоколом. При цьому до протоколу доданий список вакансій, який був актуальним саме на 31 серпня 2015 року і вакансії в управлінні власної безпеки та контролю, на працевлаштування у яке наполягав позивач, у ньому відсутні. На списку є підпис позивача, який підтверджує його ознайомлення з наявними вакансіями. Однак, за повідомленням директора з безпеки ПАТ «ММК ім. Ілліча» на період введення в дію наказу від 17 березня 2015 року № 157 управління власної безпеки та контролю було повністю укомплектовано.

22 жовтня 2015 року на засіданні комісії позивача знову ознайомлено з усіма вакантними посадами станом на 20 жовтня 2015 року, від яких він відмовився, що підтверджується протоколом засідання комісії.

З дослідженої довідки управління організаційного планування ПАТ «ММК ім. Ілліча» від 17 березня 2016 року вбачається, що в періоди з 23 по 27 березня 2015 року, з 28 по 31 серпня 2015 року, з 20 по 22 жовтня 2015 року вакансії на комбінаті не змінювалися.

Приймаючи до уваги, що позивач не дав згоди на переведення його на запропоновані вакантні посади, було прийнято рішення підготувати подання до профспілкового комітету відділу управління комбінату на звільнення ОСОБА_4, яке на підставі п. 3 ст. 43 КЗпП України, було розглянуто у присутності позивача, про що свідчить витяг із протоколу від 09 листопада 2015 року № 65. На засіданні 09 листопада 2015 року профспілковий комітет, приймаючи до уваги, що ОСОБА_4 не дав згоди на переведення його на запропоновані вакансії, дав згоду на розірвання з позивачем трудового договору за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Наказом від 09 листопада 2015 року № 6 позивача звільнено з посади провідного фахівця бюро профілактичної роботи відділу внутрішньої безпеки та контролю управління безпеки і контролю у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці за п. 1 ст. 40 КЗпП.

Не надання позивачу переважного права на залишення на роботі як працівника з більш високою кваліфікацією, який має безперервний трудовий стаж на протязі 32 років, має на утриманні дружину і дітей, є ветераном війни та інвалідом ІІІ групи, на що також як на підставу для поновлення на роботі посилається ОСОБА_4, не свідчить про незаконність звільнення, оскільки таке право на підставі ч. 1 ст. 42 КЗпП Українинадається при скороченні чисельності чи штату працівників, однак структурний підрозділ, у якому працював позивач, ліквідовувався.

Питання про доцільність залишення позивача на роботі суд обговорювати не повинен, що також роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 19 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів», згідно з яким судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

При працевлаштуванні осіб, які підлягають вивільненню у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, переведення робітників, які підлягають вивільненню, на вакантні посади і робочі місця не діють правила про переважне право на залишення на роботі, що встановлені ст.42 КЗпП. Переважне право на залишення на роботі не є тотожнім праву на працевлаштування на нову посаду. Право прийняття на роботу належить працедавцеві та не підлягає судовому врегулюванню.

Враховуючи викладене, суди зробили обґрунтований висновок, що ПАТ « ММК ім. Ілліча» виконало усі передбачені законодавством вимоги у разі звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України, прийняло рішення щодо змінення організаційної структури комбінату шляхом прийняття відповідного наказу, попередило ОСОБА_4 не пізніше ніж за 2 місяці про ліквідацію посади провідного фахівця бюро профілактичної роботи відділу внутрішньої безпеки і контролю управління безпеки і контролю. Позивачу неодноразово впродовж довготривалого часу пропонувалися вакансії по всьому комбінату, від яких він постійно відмовлявся, про що свідчать протоколи засідань комісії управління безпеки та контролю. На звільнення ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 40 КЗпП України комбінат отримав згоду профспілкового комітету.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_4 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 07 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 07 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Іваненко Ю.Г. СтупакО.В.