Справа №484/3687/16-ц 03.07.2017 03.07.2017 03.07.2017
Справа №484/3687/16-ц Головуючий першої інстанції Мельничук О.В.
Провадження №22-ц/784/1268/17 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Категорія 23
Рішення

Іменем України

03 липня 2017 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участі: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Меркурій Б» рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 квітня 2017 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Фермерського господарства «Меркурій Б» про розірвання договору оренди землі,

УСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Фермерського господарства «Меркурій Б» (далі - ФГ «Меркурій Б») про розірвання договору оренди землі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01 вересня 2010 року між позивачем та ФГ «Меркурій Б» був укладений договір оренди землі, за умовами якого позивач надала, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку площею 5.30 га, з цільовим призначенням для ведення селянського (фермерського) господарства, яка належить їй на праві приватної власності та знаходиться в межах території Тарасівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Строк дії договору становить 8 років.

Відповідно до п.1 розділу «Орендна плата» договору орендар зобовязався сплачувати щороку орендну плату у розмірі не менше 3 відсотків від грошової оцінки земельної ділянки. Додатком №1 до вищевказаного договору сторони узгодили, що орендна плата може сплачуватися орендарем в натуральній формі у наступному розмірі: пшениця - 1 300 кг, ячмінь -1 300 кг, соняшник - 170 кг, цукор - 50 кг, солома 1 тонна, оранка городів 0.50 га.

Посилаючись на викладені обставини, та на те, що відповідач своїх зобовязань за договором виконував не належним чином, оренду плату у належному розмірі сплачував не в повному обсязі, ОСОБА_2 просила розірвати договір оренди землі від 01 вересня 2010 року, що укладений між нею та ФГ «Меркурій Б», та стягнути на її користь з відповідача судовий збір сплачений нею за подачу позову.

Заперечуючи проти задоволення позову представник ФГ «Меркурій Б» зазначав, що позивачу щорічно виплачувалась орендна плата у натуральній формі у розмірі: пшениця 1 000 кг, ячмінь 1 000 кг, соняшник 100 кг, цукор 50 кг, солома 1 тонна, оранка городів 0.40 га, у відповідності до розміру земельної ділянки у 5.30 га, що відповідало домовленості сторін. При цьому, звертав увагу на те, що додаток №1 до обумовленого договору оренди не зареєстрований у встановленому законом порядку.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 квітня 2017 року позов задоволено. Ухвалено розірвати договір оренди землі від 01 вересня 2010 року, укладений між ОСОБА_2 та ФГ «Меркурій Б», зареєстрований у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Тарасівській сільській раді 22 листопада 2010 року за реєстровим №79. Стягнуто з відповідача на користь позивача 551 грн. 20 коп. витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі ФГ «Меркурій Б», посилаючись на неповне зясування районним судом всіх обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, та порушенням норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Дослідивши матеріали справи, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, ухвалюючи рішення про задоволення позову районний суд виходив з того, що з урахуванням тієї обставини, що відповідачем не були виконані належним чином зобовязання щодо сплати орендної плати у передбаченому договором розмірі, то позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області не погоджується із таким висновком районного суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судове рішення ухвалено не у повній відповідності з вищевказаними вимогами.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.1,3-4,10-11,303 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), а також іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди земельної ділянки.

Відповідно до вимог ст.124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди.

Згідно ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької діяльності.

За ч.3 ст.792 ЦК України та ч.8 ст.93 ЗК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Таким спеціальним законом, що регулює орендні земельні відносини та підлягає застосуванню до спірних правовідносин є Закон України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року (з наступними змінами та доповненнями, далі - Закон України).

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Він підлягає державній реєстрації і після цього набирає чинності (ст.ст.14,18,20 Закону України, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно ст.13 Закону України за договором оренди землі орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст.15 Закону України орендна плата, її розмір, форма платежу, строк і порядок виплати є суттєвими умовами договору оренди землі.

Статтями 24,25 Закону України передбачені права та обовязки орендодавця та орендаря, зокрема, орендодавець зобовязаний своєчасно вносити орендну плату в розмірі та строки обумовлені договором.

За правилами ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Так, однією з найпоширеніших підстав розірвання договору оренди земельної ділянки є заборгованість з орендної плати. За змістом статей 1,13 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним із визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати в установленому розмірі. Разом з тим доводи про наявність заборгованості з орендної плати мають підтверджуватись належними доказами.

Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст.ст.24 і 25 цього Закону України та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Підставою для припинення права користування земельною ділянкою відповідно до п. «д» ч.1 ст.141 ЗК України є систематична несплата орендної плати.

Отже, відповідно до вказаних норм матеріального права договір оренди землі може бути розірваний за умов систематичної несплати орендної плати.

Правова позиція щодо розірвання договору оренди у разі систематичної несплати орендної плати викладена в постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі №6-146цс12, яка згідно із ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

З матеріалів справи вбачається, що згідно державного акта на право приватної власності на землю серії Р2 №574044 від 29 грудня 2001 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 5.30 га, з цільовим призначенням для ведення селянського (фермерського) господарства, яка розташована в межах території Тарасівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області (а.с.4).

01 вересня 2010 року між ОСОБА_2 та ФГ «Меркурій Б» укладено договір оренди землі, зареєстрований у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Тарасівській сільській раді 22 листопада 2010 року за №79, за умовами якого вона надала, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку площею 5.30 га, з цільовим призначенням для ведення селянського (фермерського) господарства, яка належить їй на праві приватної власності та знаходиться в межах території Тарасівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Строк дії договору становить 8 років (а.с.5,6).

Згідно із додатком до цього договору, який не містить дати та укладений між підприємством та позивачем, орендна плата сплачується орендарем у формі та розмірі з вирахуванням податку на доходи фізичних осіб (видача на руки): пшениця 1 300 кг, ячмінь -1 300 кг, соняшник 170 кг, цукор 50 кг, солома 1 тонна, оранка городів 0.50 га. Зазначений додаток №1 підписаний орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем ФГ «Меркурій Б» в особі ОСОБА_5 (а.с.8).

Відповідно повідомлення ФГ «Меркурій Б» за вих. №206 від 23 вересня 2016 року ОСОБА_2 нараховувалась орендна плата за період з 2013 року по 2015 рік згідно умов договору із розрахунку не менше 3% від грошової оцінки землі, а саме: за 2013 рік 4 741 грн. 17 коп., 2014 рік 4 791 грн. 17 коп., 2015 рік 5 521 грн. 08 коп. За бажанням орендодавця на нараховану орендну плату вона щорічно отримувала: пшениці 1 тонна, ячменя 1 тонна, соняшника 100 кг, цукру 50 кг, соломи 1 тонна, оранка городів 0.40 га. (а.с.10).

Також, з наданих відповідачем відомостей про отримання сільськогосподарської продукції, розрахунків по нарахуванню та видачі орендної плати (а.с.22-60), убачається, що позивач в рахунок орендної плати отримувала сільськогосподарську продукцію, але у меншому розмірі, ніж зазначеному позивачем.

Наполягаючи на задоволенні позову, позивач, як на підставу розірвання договору оренди, посилалася на порушення відповідачем умов договору, що виразилося в систематичній несплаті орендної плати.

Проаналізувавши наведені обставини, колегія суддів прийшла до висновку про недоведеність позивачем названих вище обставин, як це передбачено ст.60 ЦПК України, які свідчать про систематичну несплату відповідачем орендної плати.

При цьому, часткова невиплата орендної плати в натуральній формі (як це передбачено домовленістю сторін) в силу ст.141 ЗК України, ст.32 Закону України «Про оренду землі» не є підставою для розірвання спірного договору, оскільки не носить систематичний характер та не є суттєвою по відношенню до виконаної частини умов договору.

До того ж, позивач жодних претензій щодо сплати орендної плати не в повному обсязі, відповідачу не предявляла та не скористалася своїм правом вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати (умови договору та ст.24 Закону України «Про оренду землі»), а також жодних вимог про стягнення заборгованості по орендній платі позивач не заявляла.

В той же час, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги в частині, що стосується правомірності укладеного між сторонами додатку №1 до договору оренди землі.

Так, в своїх запереченнях на позовну заяву та в апеляційній скарзі представник відповідача посилався на те, що вказаний додаток №1 до договору оренди землі, що був наданий позивачем, не є невідємною частиною саме договору оренди землі від 01 вересня 2010 року.

Відповідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Проте, представником відповідача не надано суду іншого документу, на підставі якого орендарем ФГ «Меркурій Б» замість орендної плати у розмірі не менше 3% від грошової оцінки земельної ділянки сплачувалася орендодавцю ОСОБА_2 орендна плата в натуральній формі саме у визначеному відповідачем розмірі (пшениці 1 тонна, ячменя 1 тонна, соняшника 100 кг, цукру 50 кг, соломи 1 тонна, оранка городів 0.40 га.). До того ж, жодна із сторін договору не заперечувала, що орендна плата виплачувалась у натуральній формі.

Отже, оскільки при вирішенні спору районний суд у порушення ст.ст.213-214 ЦПК України на вказане уваги не звернув, не врахував, що відповідно до ст.ст.15-16 ЦК України суд захищає порушене право особи у спосіб, встановлений законом, тому в силу ст.309 ЦПК України вказане є підставою для скасування ухваленого у справі рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ФГ «Меркурій Б» слід стягнути 704 грн. судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Меркурій Б» задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 квітня 2017 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Фермерського господарства «Меркурій Б» про розірвання договору оренди землі відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фермерського господарства «Меркурій Б» 704 (сімсот чотири) грн. на відшкодування судового збору, сплаченого в апеляційній інстанції.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

ОСОБА_6