02 листопада 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
ЄвтушенкоО.І., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватної фірми «Квант» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Широкова Вікторія Анатоліївна, про визнання договору недійсним,
за касаційною скаргою Приватної фірми «Квант» на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 20 березня 2017 року,
в с т а н о в и л а:
У лютому 2016 року Приватна фірма «Квант» (далі - ПФ «Квант») звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Широкова В.А., про визнання договору недійсним.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 09 квітня 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А., відповідно до п. 4 якого ОСОБА_6 дала згоду на те, що її зобовʼязання при затриманні строку повернення позики мають бути виконані зверненням стягнення на майно, яке є предметом наступного договору іпотеки.
ПФ «Квант» вказувала, що безумовною підставою існування іпотеки та права застави нерухомого майна є наявність договору іпотеки, укладеного в письмовій формі та посвідченого нотаріально, на підставі якого реєструється обтяження - заборона відчуження предмету іпотеки.
Згідно інформаційної довідки № 47116680, в Державному реєстрі іпотек міститься запис за № 8630723 від 09 квітня 2009 року щодо реєстрації обтяження на підставі Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, що свідчить про те, що між ПФ «Квант» та ОСОБА_4 взагалі не укладався договір іпотеки і у відповідача до теперішнього часу не виникло право застави (іпотеки).
Враховуючи, що сторонами не дотримано вимог щодо письмової форми договору іпотеки та її нотаріального посвідчення, то є недійсною іпотека нежитлових приміщень 4-го поверху № 1-28 в літ. «Ж-4» за адресою: АДРЕСА_1, власником яких є ПФ «Квант», а тому є недійсним і договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 09 квітня 2009 року, який є похідним правочином у звʼязку із відсутністю самого договору іпотеки.
Ураховуючи наведене, ПФ «Квант» просила визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеного між ПФ «Квант» та ОСОБА_4 09 квітня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. за реєстраційним номером 1460, визнати недійсною іпотеку нежитлових приміщень 4-го поверху № 1-28 в літ. «Ж-4» за адресою: АДРЕСА_1 та визнати недійсним запис в Державному реєстрі іпотек за
№ 8630723 від 09 квітня 2009 року щодо реєстрації обтяження на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 09 квітня 2009 року.
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 січня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 20 березня

2017 року рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від

11 січня 2017 року залишено без змін.

У касаційній скарзі директор ПФ «Квант» - Михалік І.М. просить скасувати рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від

11 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від

20 березня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПФ «Квант» задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із безпідставності заявлених позовних вимог.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 09 квітня 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_6 прийняла валютні цінності в натурі на суму 54 400 дол. США, які зобовʼязалася повернути в строк до

07 квітня 2010 року.

Пунктом 4 договору позики визначено, що позичальник ОСОБА_6 дала згоду на те, що при затриманні строку повернення позики її зобовʼязання за цим договором мають бути виконані зверненням стягнення на майно, яке є предметом наступного договору іпотеки.

Договір позики підписано сторонами та посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А.

09 квітня 2009 року за реєстровим номером 1459.

09 квітня 2009 року між ОСОБА_4 та ПФ «Квант» укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, пунктом 1 якого визначено, що договір укладено як засіб забезпечення виконання зобовʼязання, що виникло у ОСОБА_6 за договором позики від 09 квітня 2009 року на суму 54 400 дол. США.

Пунктом 3 договору іпотеки визначено, що у забезпечення виконання зобовʼязання, що викладено у п. 1 цього договору укладається договір іпотеки, предметом іпотеки є нежитлові приміщення 4-го поверху № 1-28 в літ. «Ж-4» загальною площею 11 08,4 кв. м., що розташовані за адресою:

АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 19 договір іпотеки набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і дія його припиняється на підставах, визначених ст. 17 Закону України «Про іпотеку».

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя підписано

сторонами - ОСОБА_4 та директором ПФ «Квант» - Михаліком І.М., та посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. реєстровим номером 1460.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек 09 квітня 2009 року за реєстровим номером 8630723 зареєстровано обтяження щодо нежитлових приміщень 4-го поверху № 1-28 в літ. «Ж-4» по пл. Повстання, 7/8 в м. Харкові на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя за реєстровим номером 1460.

Відповідно до ст. ст. 1, 3, 4, 7 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обоʼязки іпотекодавця та іпотеко держателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. Обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. При цьому іпотекодержатель за рахунок предмета іпотеки має право задовольнити свою вимогу за основним зобовʼязанням у повному обсязі або у частині, встановленій іпотечним договором.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ст. 203 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановили, що сторонами - ПФ «Квант» та ОСОБА_4 визначено предмет іпотеки - нежитлові приміщення 4-го поверху № 1-28 в літ. «Ж-4» за адресою: АДРЕСА_1, його вартість, визначено права та обовʼязкі іпотекодержателя та іпотекодавця, сторонами погоджено мету укладання договору, а сааме, як засіб забезпечення виконання зобовʼязань, що виникли у боржника за договором позики. Крім того, сторони домовилися, що у разі невиконання боржником зобовʼязань за договором позики вчиняється відповідний виконавчий напис, після чого право власності на предмет іпотеки переходить до іпотекодержателя. Вказаний договір укладено у письмовій формі та нотаріально посвідчено. За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 січня 2017 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 20 березня 2017 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватної фірми «Квант» відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 20 березня 2017 року в справі за позовом Приватної фірми «Квант» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Широкова Вікторія Анатоліївна, про визнання договору недійсним залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко О.В. Кадєтова Г.І. Мостова