Справа №: 398/3223/16-ц
провадження №: 2/398/557/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"09" жовтня 2017 р. Олександрійський міськрайонний суд

Кіровоградської області в складі: головуючого судді Ковальової О.Б.,

за участю: секретаря Дудченко О.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом ОСОБА_2

до територіальної громади в особі Михайлівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області

про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, де просить визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на земельну частку (пай), площею 6,26 в умовних кадастрових гектарах, яка знаходиться на території Михайлівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, яка належала спадкодавцю ОСОБА_3 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) від 12 квітня 2002 року, серії РН №407266.

Свої вимоги мотивує тим, що Михайлівською сільською радою Олександрійського району було безоплатно передано у колективну власність КСП «Надія» земельну ділянку для виробництва сільськогосподарської продукції з метою подальшого її паювання. В подальшому КСП «Надія» був виданий Державний акт на право колективної власності на землю, до якого був доданий список громадян, де була включена його мати ОСОБА_3.

У відповідності до абз.З п. 2 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року за № 666/94, (який був чинний на час проведення паювання земель), кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі.

Внаслідок цього, Олександрійською районною державною адміністрацією 12 квітня 2002 року на ім'я ОСОБА_3 був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії PH № 407266, яка знаходиться в межах Михайлівської сільської ради, площею 6, 26 в умовних кадастрових гектарів.

Однак, 07 жовтня 1996 року ОСОБА_3 померла.

Після її смерті відкрилася спадщина. До складу спадщини входили всі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини, зокрема, право на земельну ділянку, яка була їй надана як члену КСП «Надія» на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії PH № 407266, яка знаходиться в межах Михайлівської сільської ради.

За життя мати не отримала Державний акт на землю, так як померла раніше, чим було видані розпорядження про належність їй права на земельну частку (пай) та сертифікат.

Після його матері, помер і батько, який за життя фактично прийняв спадщину після дружини, але теж не переоформив на себе право на земельну частку (пай), яка знаходиться в межах Михайлівської сільської ради, площею 6,26 в умовних кадастрових гектарів. При таких обставинах, у відповідності до ч.І ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Зазначає, що він прийняв спадщину, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини, але не має можливості оформити в установленому актами цивільного законодавства порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яким є земельна ділянка, яка знаходиться на території Михайлівської сільської ради Олександрійського району, оскільки за час життя спадкодавець не переоформив на себе право власності відповідно до того, як потребує Закон.

Позивач та відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність. Суд з врахуванням думки представника позивача ухвалив провести розгляд справи у відсутність не явившихся осіб та ухвалити рішення на підставі наявних матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, пояснивши, що матір позивача померла 07.10.1996 року та спадкоємцем першої черги за законом був її чоловік, що проживав з нею. Після смерті матері позивач не звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Державний акт на право колективної власності на землю був виданий в 1996 році. За життя матір позивача сертифікату на право на земельну частку (пай) не отримувала. Постанова державного нотаріуса Знамянської районної державної нотаріальної контори про відмову у вчинені нотаріальної дії позивачем не оскаржувалась.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено.

07.10.1996 року померла ОСОБА_3 у селі Михайлівка Олександрійського району Кіровоградської області ( а.с.9).

Після її смерті відкрилася спадщина, що складається з земельної частки (паю) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Надія».

Відповідно до п. 17 розділу X. Перехідні положення Земельного кодексу України від 25.10.2001 року № 2768-III сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК.

Державний акт на право колективної власності на землю був виданий колективному сільськогосподарському підприємству «Надія» Михайлівською сільською радою народних депутатів Олександрійського району Кіровоградської області 13 серпня 1996 року, оскільки ОСОБА_3 як член колективного сільськогосподарського підприємства була включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю та набуває право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта (а.с. 31 -32).

Згідно копії сертифікату та інформації, наданої позивачу ОСОБА_2 управлінням Держгеокадастру в Олександрійському районі від 19.12.2016 року за вих. № р-26-2084, сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 6,26 га в умовних кадастрових одиницях у КСП «Надія» Михайлівської сільської ради, серія РН №407266, був виданий 12.04.2002 року, видавався на підставі рішення Олександрійської районної державної адміністрації від 10 лютого 1997 року №38-р (а.с. 12).

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 являлися: її син ОСОБА_2 та чоловік ОСОБА_4.

Відповідно до ст. 549 Цивільного Кодексу УРСР, що був чинним на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3, вважалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини.

Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджену наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14.06.1994 року, зареєстровану в Мінюсті України 07.07.1994 року за №152/361 якою передбачалося, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути, зокрема довідка виконкому місцевої ради народних депутатів про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. Така довідка є в матеріалах справи.

Відповідно до довідки №260 від 16.03.2017 року, виданої виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради на день смерті ОСОБА_3 з нею спільно постійно проживав та був зареєстрований чоловік ОСОБА_4 (а.с.14).

Син померлої ОСОБА_2 спадщину після смерті матері ОСОБА_3 не приймав, що підтверджує він сам в позові, і підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с. 39, 40).

Позивачем суду надані докази про те, що спадкодавцю ОСОБА_3 на підставі сертифікату про право на земельну частку (пай) серії РН №407266, який був виданий 12.04.2002 року, належить право на земельну частку (пай) розміром 6,26 га в умовних кадастрових одиницях.

З приводу отримання у спадок вищевказаної земельної частки (паю) позивач звернувся до державного нотаріуса Знамянської районної державної нотаріальної контори, але йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 померла раніше, чим було видано розпорядження про належність їй права на земельну частку пай та, власне, виданий сертифікат (а.с.13).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в судовому засіданні представником позивача не доведено, що позивач ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3, яка померла 07.10.1996 року, а тому позовні вимоги про визнання за ним в порядку спадкування за законом права власності на земельну частку (пай), площею 6,26 в умовних кадастрових гектарах, яка знаходиться на території Михайлівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, яка належала спадкодавцю ОСОБА_3 на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) від 12 квітня 2002 року, серії РН №407266, не підлягають задоволенню.

Згідно ст.88 ЦПК України витрати понесені позивачем по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст., ст. 11, 60, 88, 213- 215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_2 до територіальної громади в особі Михайлівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області

про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд.

Суддя: