АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа № 756/5902/16-ц Головуючий в 1 інстанції - Луценко О.М.
апеляційне провадження № 22-ц/796/5601/2017 Доповідач - Заришняк Г.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позову вказував, що 07 січня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, за умовами якого ним було надано в борг ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 3000 доларів США з кінцевим строком повернення 07 січня 2015 року.

Посилаючись на те, що в обумовлений строк відповідач кошти не повернув, просив задовольнити позов та стягнути з ОСОБА_2 суму заборгованості в розмірі 113 391 грн. 48 коп. яка складається з: 75 905 грн. 44 коп. - суми основного боргу; 2 975 грн. 91 коп. - 3% річних, 35 510 грн. 13 коп. інфляційних втрат.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму заборгованості в розмірі 113 391 грн. 48 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 2842 грн. 40 коп. та 1133 грн.92 коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду законним.

Відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 07 січня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір позики в письмові формі, що оформлено борговою розпискою на 3000 доларів США.Згідно вказаної розписки, відповідач зобов'язувався повернути борг в поновному обсязі по офіційному курсу НБУ станом на момент виплати боргової суми до 07 січня 2015 року.

У відповідності з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України, розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі справи видно, що укладений між сторонами договір позикине визнаний у встановленому законом порядку недійсним і є чинним на даний час.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в розмірі 75 905 грн. 44 коп., оскільки надана позивачем розписка підтверджує боргове зобов'язання відповідача, містить умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Наявність заборгованості у відповідача перед позивачем за договором позики є доведеною, документально підтвердженою і відповідачем не спростована.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не писав вказану розписку та не отримував коштів за нею, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з наступного.

За змістом ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

З журналу судового засідання від 16 березня 2017 року вбачається, що представником відповідача було заявлено клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи з метою визначення належності відповідачу підпису на борговій розписці, проте в задоволенні даного клопотання було відмовлено з тих підстав, що представником відповідача не було надано суду вільних зразків підпису відповідача, необхідних для проведення експертизи.

В подальшому ні відповідачем, ні його представником клопотання про призначення експертизи в суді першої інстанції не заявлялось.

Відсутнє таке клопотання зі сторони відповідача та його представника і в апеляційному суді. Суду не надано належних та переконливих доказів, які б спростовували написання ОСОБА_2 вказаної розписки про отримання від ОСОБА_4 коштів у борг.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду даної справи, у судові засідання апеляційної інстанції не з'явився, про причини неявки не повідомив.

За таких обставин, факт написання відповідачем розписки від 07 січня 2014 року є встановленим і сумнівів у колегії суддів не викликає.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача суми інфляційних втрат в розмірі 34 510 грн.13 коп., виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного суду України при розгляді справи №6771цс15, і яка в силу ст.360-7 має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права за змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_3 вказував на те, що сумою боргу є іноземна валюта в розмірі 3 000 доларів США, яка станом на день подачі позову за офіційним курсом НБУ складала 75 905 грн. 44 коп. Оскільки предметом позову є грошове зобов'язання, яке виражено у іноземній валюті, а не у гривневому еквіваленті, застосування ст.625 ЦК України щодо стягнення інфляційних втрат законом не передбачено, а тому позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат в сумі 34 510 грн.13 коп. не ґрунтуються на законі і не підлягають задоволенню.

В зв'язку з викладеним, рішення суду в цій частині необхідно змінити, зменшивши розмір стягнутої з відповідача суми заборгованості з 113 391 грн. 48 коп. до 78 881 грн. 35 коп., тобто зменшивши суму боргу на суму інфляційних втрат - 34 510 грн.13 коп.

Що стосується висновків суду щодо необхідності стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних, то вони ґрунтуються на вимогах закону. Правильність наданого позивачем розрахунку трьох відсотків річних сумнівів у колегії суддів не викликає, оскільки розрахунок ґрунтується на зібраних по справі доказах і відповідачем не спростований.

Разом з тим, стягуючи з відповідача на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в сумі 2842 грн. 40 коп., суд першої інстанції неповно з'ясував обсяг наданої позивачу правової допомоги та фактичний час, затрачений адвокатом, на надання цієї допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем ОСОБА_3 та адвокатом Байдик О.А.19 квітня 2016 року був укладений договір (Угода) №190416/1-КПК про надання адвокатських (юридичних) послуг, згідно з яким адвокат надає позивачу послуги, зокрема, щодо складання процесуальних документів, надання усних та письмових юридичних консультацій, представництво замовника у судах всіх інстанцій (а.с.14).

Із розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу відповідно до договору №190416/1-КПК від 19 квітня 2016 року, складеного адвокатом Байдик О.А., видно, що позивачу були надані наступні юридичні послуги: складання позовної заяви (кількість затраченого часу - 2 години) - 1102 грн. 40 коп., участь в трьох судових засіданнях протягом трьох годин ( ціна 1 години 580 грн.) , а всього надано послуг на загальну суму 2 842 грн. 00 коп. Вказана сума була сплачена ОСОБА_3

Разом з тим, з матеріалів справи слідує, що представник позивача приймав участь лише в одному судовому засіданні районного суду 16 березня 2017 року та затратив 40 хв. (початок судового засідання о 12 год.59 хв., закінчення судового засідання о 13 год. 40 хв.)

Тобто година роботи представника позивача в суді першої інстанції згідно договору про надання правової допомоги згідно з розрахунком складає 580 гр., що відповідає Закону «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Виходячи з оплати 40 хв. роботи представника позивача в судовому засіданні першої інстанції, що становить 386 грн. 80 коп., та вартості складання позовної заяви в сумі 1102 грн. 40 коп., на користь позивача підлягають відшкодуванню витрати на правову допомогу в сумі 1489 грн. 20 коп. (1102,40+386,80= 1489,20), у зв'язку з чим рішення суду в цій частині необхідно змінити, зменшивши суму стягнутих з відповідача витрат на правову допомогу з 2 842 грн. 40 коп. до 1 489 грн. 20 коп.

На підставі ст.88 ЦПК України підлягає зменшенню і розмір відшкодованого позивачу судового збору з 1 133 грн. 92 коп. до 788 грн. 81 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2, - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року - змінити.

Зменшити розмір стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості з 113 391 грн. 48 коп. до 78 881 грн. 35 коп.

Зменшити розмір судових витрат, стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 з 1 133 грн. 92 коп. до 788 грн. 81 коп.

Зменшити розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрат на правову допомогу з 2842 грн. 40 коп. до 1489 грн.20 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили, шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: