Справа № 500/4934/17
Провадження № 2/500/2972/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2017 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Грубіян Л.І.

при секретарі - Івановій Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угоди дійсною та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12.09.2000 року, посвідчений Бессарабською товарною біржею та визнання права власності на 13/240 частин нежитлових будівель, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, мотивуючи свої вимоги тим, що 12.09.2000 року між нею та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна - 13/240 частин нежитлових будівель, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, вказаний договір був посвідчений Бессарабською товарною біржею. Позивач просить визнати договір від 12.09.2000 року купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнати за нею право власності на 13/240 частин нежитлових будівель, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву, якою просив суд розглядати справу у його відсутність, наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не з'явився, сповіщений належним чином через оголошення в газеті «Одеські вісті», вип. від 14.10.2017 року, №76 (5002), заяв про розгляд справи у його відсутність або заперечень щодо задоволення позовних вимог не надав.

Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку.

За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставою їх виникнення, поряд з іншими, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 р. передбачено, що положення зазначеного Кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року, положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності, так як договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений до вступу в законну силу Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року, і не мають подовжувального характеру, тому суд при розгляді справи керується положеннями ЦК України 1963 року.

Відповідно до роз'яснень, даних в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.78 р., із змінами від 25.05.98 р. «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними» угоди купівлі-продажу (зокрема при придбанні на біржових торгах) житлового будинку (квартири) або його (її) частини підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

При цьому, якщо така угода виконана повністю або частково одною із сторін, а інша сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК України 1963 р. на вимогу сторони, що виконала угоду має право визнати її дійсною.

На час укладення зазначеного договору діяла ст.15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якої не вимагалось подальше нотаріальне посвідчення угоди, укладеної на біржі.

Відповідно до п.49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року і чинної на момент укладення договору між сторонами - договір купівлі - продажу, зареєстрований на біржі є документом, що підтверджує право власності на жилий будинок (квартиру), що відчужується.

В судовому засіданні встановлено, що 12.09.2000 року між ОСОБА_2, як продавцем, та ОСОБА_1, як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна №7, зареєстрований на Бессарабській товарній біржі, згідно якого ОСОБА_1 став власником 13/240 частин нежитлових будівель, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Дане також підтверджено інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №96685390 від 08.09.2017 року (а.с.10).

Відповідно до довідки КП «Ізмаїльське МБТІ», 12.09.2000 року позивач зареєстрував договір купівлі-продажу нерухомого майна від 12.09.2000 року у КП «Ізмаїльське МБТІ» в реєстрового-кадастровій книзі за №51/V-51.

Укладений між сторонами договір зареєстрований на Бессарабській товарній біржі в м.Ізмаїлі Одеської області 12.09.2000 року за №7. Всі істотні умови договору до його реєстрації на товарній біржі сторонами виконані, грошовий розрахунок по даному договору здійснений позивачем, про що свідчить п.4 Договору. Протягом всього часу з моменту укладення договору позивач відкрито володіє та користується придбаним житлом, однак на підставі укладеного договору позбавлений можливості проводити відчуження придбаного житла та укладати будь-які правочини, оскільки договір нотаріально не посвідчений.

Суд вважає, що 12.09.2000 року сторони уклали договір, який не порушує нічиїх прав та інтересів. Позивач, як покупець, свої обов'язки за договором виконав, і за його вимогою, суд має право визнати таку угоду дійсною.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що всі зобов'язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі, тому договір купівлі-продажу повинен бути визнаний дійсним.

На теперішній час вказаний договір не оскаржений та не скасований.

Згідно до вимог ст.47 ЦК УРСР (1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Таким чином, оскільки при укладенні договору всі вимоги передбачені ст.15 ЗУ «Про товарні біржі» між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір, однак договір не відповідає вимогам ст.657 ЦК України чинного законодавства, що позбавляє можливості проводити його відчуження, суд вважає за необхідне визнати укладений між сторонами договір купівлі-продажу дійсним.

Керуючись ст.ст.10,11,60,61,158,208,209,212,213-215,218,222 ЦПК України, ст.47 ЦК України в редакції 1963 року, ч.2 ст.220,391,392 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угоди дійсною та визнання права власності, - задовольнити.

Визнати дійсним договір №7 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме 13/240 частин нежитлових будівель, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, укладений 12 вересня 2000 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований на Бессарабській товарній біржі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 13/240 частин нежитлових будівель, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Л.І.Грубіян