Номер провадження: 22-ц/785/1734/17
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г.,

ОСОБА_2,

при секретарі - Сідлецькій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третіх осіб Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, управління Державного агентства земельних ресурсів у м.Одесі про визнання договору дарування недійсним, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 17 жовтня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

Прокурор Київського району м. Одеси, звернувшись 30 липня 2013 року в інтересах держави в особі Одеської міської ради до суду з вищеназваним позовом, вказав, що на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2007 року в справі №2-2966/2007 за ОСОБА_3 визнано право власності на земельну ділянку площею 699 кв.м цільового призначення «для обслуговування будівель та споруд культурно-оздоровчого центру дозвілля і сімї «Вогник» кадастровий номер :23:027:0027, розташовану по вул. Дмитра Донського, 59 в м. Одесі. На підставі судового рішення ОСОБА_3 отримано 21 грудня 2007 року державний акт серія ЯД №776050 на земельну ділянку кадастровий номер :23:027:0027), розташовану по вул. Дмитра Донського, 59 в м. Одесі. На підставі нотаріально посвідченого 9 грудня 2009 року договору дарування земельної ділянки ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0699 га кадастровий номер :23:027:0027, розташовану по вул. Дмитра Донського, 59 в м. Одесі. Прокурор зазначив, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2011 року скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2007 року, на підставі якого ОСОБА_3 набула право власності на земельну ділянку; рішенням Київського районного суду м. Одеси від 5 червня 2012 року в справі №1512/4431/2012, зокрема, визнано недійсним та скасовано державний акт серія ЯД №776050 від 21 грудня 2007 року про право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку кадастровий номер :23:027:0027, розташовану по вул. Дмитра Донського, 59, скасовано державну реєстрацію державного акту. Посилаючись на вказані обставини, прокурор в інтересах держави в особі Одеської міської ради просив на підставі частини 1 статті 203, частини 1 статті 215 ЦК України визнати причину пропуску строку звернення до суду поважною, поновити строк звернення до суду для захисту порушеного права; визнати недійсним укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений 9 грудня 2009 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим №2669 договір дарування земельної ділянки; витребувати від ОСОБА_4 на користь територіальної громади міста ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер :23:027:0027, розташовану по вул. Дмитра Донського, 59 в м. Одесі; встановити порядок виконання рішення суду, відповідно до якого судове рішення є підставою для скасування реєстратором права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку кадастровий номер :23:027:0027 та для внесення управлінням Державного агентства земельних ресурсів у м. Одесі Одеської області відповідних змін у Поземельну книгу (а.с.1-8).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2013 року, ухваленим в порядку заочного розгляду справи, позов задоволено (а.с.69-74).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення відмовлено (а.с.114-116).

В апеляційній скарзі представник в інтересах ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати.

Неправильність рішення суду мотивовано невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з дотримання строку звернення до суду за захистом порушеного права, набуття ОСОБА_3 земельної ділянки на підставі судового рішення, що в подальшому було скасовано. Пославшись на укладення договору дарування земельної ділянки з порушенням вимог законодавства, так як ОСОБА_3 не була належним власником земельної ділянки та не мала права відчужувати земельну ділянку, суд визнав договір дарування земельної ділянки недійсним. Вважаючи встановленим вибуття земельної ділянки з володіння територіальної громади міста ОСОБА_1 в особі Одеської міської ради поза волею громади іншим шляхом, суд витребував земельну ділянку з незаконного володіння ОСОБА_4 на користь територіальної громади міста ОСОБА_1.

Висновки суду в частині незаконності набуття ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку, вибуття земельної ділянки з володіння територіальної громади міста ОСОБА_1 поза волею громади іншим шляхом, захисту порушеного права територіальної громади міста предявленням віндикаційного позову відповідають обставинам справи, вказують на правильне застосування норм матеріального права. Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують, відтак, рішення суду в частині вирішення вимог про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння підлягає залишенню без змін. Поряд з цим, рішення суду в частині вирішення вимог про визнання договору дарування земельної ділянки недійсним підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині вимог нового рішення про відмову в задоволенні вимог про визнання недійсним правочину. Крім того, обгрунтування дотримання строку звернення до суду не є правильним та підлягає зміні.

Колегія суддів вважає встановленими такі факти та відповідні ним правовідносини.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2006 року в справі №2-4911/2006 позов ОСОБА_3 та інших задоволено, визначено порядок користування земельною ділянкою між співвласниками домоволодіння №59, розташованого по вул.Дмитра Донського, 59 в м. Одесі, та виділено, зокрема, ОСОБА_3 у користування земельну ділянку площею 699 кв.м, розташовану по вул. Дмитра Донського, 59 в м. Одесі, межі якої проходять по осі 4 довжиною 25,17 кв.м, по осі 6 довжиною 25,44 м, по осі Б-1 довжиною 27,77 м, по осі А довжиною 27,18 м (а.с.15-18).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2007 року в справі №2-2966/2007 визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 699 кв.м цільового призначення «для обслуговування будівель та споруд культурно-оздоровчого центру дозвілля і сімї «Вогник», розташовану по вул. Дмитра Донського, 59 в м. Одесі, із зазначенням меж ділянки (а.с.11-12).

На підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2007 року в справі №2-2966/2007 ОСОБА_3 управлінням земельних ресурсів міста ОСОБА_1 21 грудня 2007 року видано Державний акт серія ЯД №776050 на право власності на земельну ділянку площею 0,0699 га кадастровий номер :23:027:0027 цільового призначення «для обслуговування будівель та споруд культурно-оздоровчого центру дозвілля і сімї «Вогник», розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Дмитра Донського,59, ділянка №8.

Згідно договору дарування земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідченого 9 грудня 2009 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за №2669, ОСОБА_4 набув безоплатно у власність земельну ділянку №8 площею 0,0699 га кадастровий номер :23:027:0027 цільового призначення «для обслуговування будівель та споруд культурно-оздоровчого центру дозвілля і сімї «Вогник», розташовану по вул. Дмитра Донського, 59 в м. Одесі (а.с.9).

В подальшому були скасовані судові рішення, на підставі яких було набуто ОСОБА_3 право на земельну ділянку.

Так, рішенням апеляційного суду Одеської області від 26 червня 2012 року за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2006 року в справі №2-4911/2006 скасовано, в задоволенні позову, зокрема, ОСОБА_3 про визначення порядку користування земельною ділянкою відмовлено (а.с.19-24).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2011 року за апеляційною скаргою заступника прокурора Київського району м. Одеси рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2007 року в справі №2-2966/2007 скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку відмовлено (а.с.13-14).

26 березня 2012 року заступник прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, управління Державного комітету України з земельних ресурсів в м. Одесі з позовом про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, скасування державного акту на земельну ділянку. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 5 червня 2012 року в справі №1512/4431/2012 позов задоволено частково, визнано недійсним та скасовано Державний акт серія ЯД №776050 на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0699 га кадастровий номер :23:027:0027 цільового призначення «для обслуговування будівель та споруд культурно-оздоровчого центру дозвілля і сімї «Вогник», розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Дмитра Донського,59, ділянка №8. За змістом рішення суду в задоволенні вимог про витребування земельної ділянки було відмовлено, оскільки на той час мало законну силу рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2006 року в справі №2-4911/2006, про визначення порядку користування земельною ділянкою, зокрема, ОСОБА_3 (а.с.25).

Згідно інформації управління Держземагенства в м. Одесі Одеської області від 30 квітня 2013 року №01-1-04/2012, зокрема, на земельну ділянку №8 по вул. Дмитра Донського, 59 в м. Одесі на підставі договору дарування, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідченого 9 грудня 2009 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за №2669, видано ОСОБА_4 Державний акт серія ЯД №776050 на право власності на земельну ділянку, зареєстрований в Поземельній книзі від 25 грудня 2009 року за №27001 (а.с.27-28).

Відповідно до положень статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на землю.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження обєктами права комунальної власності.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших субєктів. Обєкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим субєктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Відповідно до статті 12 ЗК України вирішення питань щодо надання у власність земельних ділянок належить до виключної компетенції територіальної громади в особі місцевих рад.

Згідно статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної і державної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші обєкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Правові підстави набуття громадянами та юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності визначено частиною 1 статті 116 ЗК України. Такими підставами є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Із аналізу вищевказаних фактичних даних встановлено, що земельна ділянка №8 площею 0,0699 га кадастровий номер :23:027:0027, розташована по вул. Дмитра Донського, 59 в м. Одесі, знаходиться в межах міста ОСОБА_1 та є обєктом права комунальної власності територіальної громади, а, відтак, могла бути передана громадянці ОСОБА_3 чи будь-якій іншій особі у приватну власність лише за згоди безпосередньо територіальної громади на підставі відповідного рішення Одеської міської ради. Натомість, Одеська міська рада як уповноважений орган власника територіальної громади міста ОСОБА_1 рішення про передачу земельної ділянки із земель комунальної власності територіальної громади у приватну власність громадянина ОСОБА_3 чи будь-якої іншої особи не приймала, земельна ділянка вибула із володіння територіальної громади міста не з волі громади, а іншим шляхом, а саме на підставі рішення суду про визнання права власності на земельну ділянку за громадянкою ОСОБА_3

Відповідно до положень статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Дана норма матеріального права передбачає право власника на віндикаційний позов, тобто на вимогу про витребування майна з чужого незаконного володіння (позов неволодіючого власника до володіючого не власника про витребування і повернення майна). Позивач повинен доказати факт існування права власності. Незаконне володіння це володіння без відповідної правової підстави; як незаконне розцінюється і таке володіння, коли особа, набуваючи річ, не знала і не могла знати, що набуває її не від власника (добросовісний набувач).

Відповідно до положень пункту 3 частини 1 статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом.

Згідно правових позицій Верховного Суду України, викладених в постановах від 16 квітня 2014 року в справі №6-146цс16, від 11 квітня 2014 року в справі №6-52цс14 та інших за змістом частини 1 статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Судова практика орієнтує на те, що норма частини 1 статті 116 ЦК України не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі; не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину; у цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною 1 статті 388 ЦК України (п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Таким чином, земельну ділянку №8 площею 0,0699 га кадастровий номер :23:027:0027 цільового призначення «для обслуговування будівель та споруд культурно-оздоровчого центру дозвілля і сімї «Вогник», розташовану по вул. Дмитра Донського, 59 в м. Одесі, набуто ОСОБА_3 на підставі судового рішення, що в подальшому було скасовано, відтак, у сенсі правових позицій Верховного Суду України земельна ділянка є такою, що вибула з володіння власника територіальної громади міста поза його власника волею. Дана обставина надає право власнику земельної ділянки територіальній громаді міста ОСОБА_1 в особі Одеської міської ради як неволодіючому власнику шляхом предявлення віндикаційного позову витребувати земельну ділянку у набувача за договором дарування ОСОБА_4, який у сенсі положень статті 387 ЦК України є володіючим не власником. Незаконність володіння земельною ділянкою ОСОБА_4 полягає в тому, що він набув земельну ділянку не від власника (незаконність набуття земельної ділянки ОСОБА_3 має наслідком незаконність переходу прав на ділянку до ОСОБА_4).

Територіальна громада міста ОСОБА_1 в особі Одеської міської ради довела факт існування права комунальної власності на земельну ділянку, земля вибула з володіння громади на підставі судового рішення, що скасовано, відповідно, передбачене пунктом 3 частини 1 статті 388 ЦК України право на витребування земельної ділянки від добросовісного набувача ОСОБА_4 наявне та підлягає захисту.

Поряд з цим вимога про визнання на підставі частини 1 статті 203, частини 1 статті 215 ЦК України недійсним договору дарування земельної ділянки із застосуванням передбачених статтею 216 ЦК України наслідків недійсності правочину задоволенню не підлягає, оскільки способом захисту порушеного права власності територіальної громади міста ОСОБА_1 в особі Одеської міської ради на земельну ділянку, що вибула з володіння на підставі судового рішення, що в подальшому було скасовано, є віндикаційні вимоги про витребування земельної ділянки з незаконного володіння ОСОБА_4.

У вирішенні питання дотримання строків звернення до суду за захистом порушеного права, колегія суддів виходить з наступного.

Позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.ч.2,3 ст.264 ЦК України).

Земельна ділянка вибула з володіння територіальної громади міста на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2007 року в справі №2-2966/07. На підставі вказаного судового рішення ОСОБА_3 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку 21 грудня 2007 року. Таким чином, з 21 грудня 2007 року територіальна громада міста в особі уповноважених нею органів могла дізнатися про порушення свого права.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2007 року в справі №2-2966/07 скасовано рішенням апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2011 року. До скасування судового рішення земельна ділянка була відчужена на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 9 грудня 2009 року ОСОБА_3 ОСОБА_4. Таким чином, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення апеляційною інстанцією нового рішення про відмову в позові про визнання права власності у сенсі положень частин 2,3 статті 264 ЦК України перериває перебіг позовної давності, такий перебіг починається заново з 21 грудня 2011 року.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 5 червня 2012 року в справі №1512/4431/2012 скасовано державний акт, який отримала на земельну ділянку ОСОБА_3 на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2007 року в справі №2-2966/2007. Таким чином, судовий розгляд цієї справи та, відповідно, ухвалення рішення 5 червня 2012 року з приводу все тієї ж земельної ділянки у сенсі положень частин 2,3 статті 264 ЦК України перериває перебіг позовної давності, такий перебіг починається заново з 5 червня 2012 року.

Позов до суду з вимогами про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 предявлено прокурором в інтересах держави в особі Одеської міської ради 30 липня 2013 року. Таким чином, зважаючи на переривання перебігу позовної давності зверненнями до суду та початок чергового перебігу 5 червня 2012 року щодо захисту права власності на земельну ділянку, предявлення позову 30 липня 2013 року про витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 земельної ділянки є таким, що подано в межах строку звернення до суду за захистом порушеного права. Правові підстави для застосування передбачених частиною 4 статті 267 ЦК України наслідків спливу позовної давності до вимог про витребування земельної ділянки відсутні.

Керуючись ст.303, п.п.1,2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2013 року в частині позовних вимог прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третіх осіб Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, управління Державного агентства земельних ресурсів у м. Одесі про визнання договору дарування земельної ділянки недійсним скасувати.

В задоволенні позовних вимог прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третіх осіб Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, управління Державного агентства земельних ресурсів у м. Одесі про визнання договору дарування земельної ділянки недійсним відмовити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2013 року в частині позовних вимог прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третіх осіб Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, управління Державного агентства земельних ресурсів у м. Одесі про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та в частині визначення порядку виконання рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

ОСОБА_2