УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору за касаційною скаргою ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_4, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 5 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 31 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 24 травня 2006 року між нею та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ СР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), був укладений кредитний договір про надання кредиту у розмірі 19 тис. доларів США зі сплатою 12,2 % річних, зі платою 2 % комісії від суми кредиту, строком до 23 травня 2026 року. Вважала, що умови кредитного договору не відповідають вимогам законодавства, а саме: відповідач незаконно стягнув із неї комісію за оформлення кредитної справи та відкриття рахунку, ввів її в оману щодо умов кредитного договору, кредитна угода не відповідає її внутрішній волі, оскільки узгоджені в договорі розміри процентної ставки за кредитом та розмір фактичного подорожчання кредиту в кінці періоду кредитування не відповідають фактично встановленим у договорі розмірам. Відповідач не провів переддоговірної роботи із нею, не повідомив про наявні форми кредитування і відмінності між ними, запропонував вигідну для кредитора схему кредитування, не повідомив орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуг з оформлення договору про надання кредиту, чим ввів її в оману щодо істотної умови договору - ціни. Зазначаючи про незаконність положень вказаного кредитного договору з підстав наявності істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду позивача, як споживача послуг, порушення законодавства, зокрема норм ст. ст. 203, 215, 230, 653 ЦК України, ст. ст. 6, 11, 18, 19, 21, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач просила визнати недійсним кредитний договір від 24 травня 2006 року.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 5 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31 січня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, поданій представником, ОСОБА_3 просить скасувати зазначені судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та вирішити питання по суті.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, виходив із відсутності підстав для задоволення позову.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, погодився з висновками місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на те, що неотримання позивачем інформації про сукупну вартість кредиту є порушенням прав споживача, проте погодився з висновком про пропуск строку позовної давності для вимог про визнання кредитного договору від 24 травня 2006 року недійсним.

Такі висновки є правильними з огляду на наступне.

Судом установлено, що 24 травня 2006 року між ОСОБА_3 та АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», був укладений кредитний договір № 06Ж096-К на суму 19 тис. доларів США зі сплатою 12,2 % річних за користування кредитом строком до 23 травня 2026 року. Кредит було надано позивачу для оплати придбаної нею однокімнатної квартири.

Відповідно до п. 3.3.14 вказаного договору, в день його укладення, позичальник ОСОБА_3 сплатила банку комісію за оформлення кредитної справи та відкриття позичкового рахунку в розмірі 2 % від суми кредиту по курсу Національного банку України.

1 серпня 2006 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1, якою змінено номери рахунку для сплати процентів та позичкового рахунку.

11 жовтня 2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 2, якою було змінено процентну ставку за користування кредитом до 14 % річних.

Як на підстави для визнання спірної угоди недійсною, позивач посилалася на ст. ст. 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, щодо несправедливості умов спірної угоди, оскільки на час укладення 24 травня 2006 року кредитного договору банк не повідомив її про валютні ризики та сукупну вартість кредиту, внаслідок чого позивач була введена в оману відповідачем.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо неотримання позивачем інформації про сукупну вартість кредиту в день укладення кредитного договору 24 травня 2006 року.

Відповідачем було подано до суду заяву про застосування строку позовної давності.

Так, стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред'явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ст. 267 ЦК України).

Так, суди установивши, що позивач отримала від банку детальний розрахунок сукупної вартості кредиту 20 жовтня 2008 року, а з позовом звернулася 20 січня 2016 року, дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову за пропуском строку позовної давності, про застосування якої просив відповідач.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 5 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 31 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:В.М. Коротун
Л.М. Мазур
Т.О. Писана
О.В. Попович