Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/2717/17 Головуючий у 1 інстанції: Голубкова М.А.
Є.У.№ 336/5580/16-ц Суддя-доповідач: Крилова О.В.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Мотор-Січ» на рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 12 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Мотор-Січ» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 24.04.2014 року по 09.04. 2015року він знаходився у трудових відносинах з ПАТ «Мотор Січ» (Запорізький моторобудівний завод «Мотор Січ»), працюючи у цеху № 17 слюсарем-інструментальником 4 розряду. Згідно наказу № 377 від 09.04.2015року він був звільнений із займаної посади у зв`язку із призовом на строкову військову службу, що підтверджується відповідною повісткою за підписом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2
09.04.2015р. ним у відділі кадрів була отримана трудова книжка із записом про звільнення на підставі пункту 3 статті 36 КЗпП України.
З 17.04.2015р. по 07.10.2016р. він перебував на строковій військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 НГ України міста Київ, що підтверджується довідками відділення кадрів військової частини НОМЕР_1 від 16.08.2016року за № 586, від 06.10.2016р. № 689 та записом у військовому квитку серії НОМЕР_2 .
Вважає своє звільнення з роботи у зв`язку із проходженням ним строкової військової служби незаконним, на підставі чого за захистом своїх порушених прав змушений був звернутися до суду.
Указом Президента України від 14.01.2015року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 15.01.2015р. № 113-VIII, оголошена та проведена протягом 2015року часткова мобілізація у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом (пункт 1).
Так, згідно запису у військовому квитку закінчення проходження ним військової служби демобілізація, відбулася 07.10.2016р., на підставі Указу Президента України від 29.03.2016р. № 122/2016.
Тому, його звільнення із роботи, займаної посади та невиплату у зв`язку із цим, йому середнього заробітку за період проходження ним строкової військової служби під час мобілізації, в особливий період, є незаконним.
Згідно довідки ПАТ «Мотор Січ» від 24.11.2016р. № 539 розмір його середньої заробітної плати у лютому-березні 2015р. становить 4158 грн. Виходячи із даних розрахунків, до стягнення із відповідача за 17 місяців 28 календ. днів підлягає сума 74566,8грн. (33264грн.(8місяців 2015р.) + 37422 грн.(9місяців 2016р.) + 3880,8 грн.(28 кал.дн.)
Частиною 5 ст.17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Про те, що його звільнення є незаконним, та за ним повинні бути збережені не тільки робота, посада, а й заробіток, йому стало відомо від співслужбовців, вже при проходженні ним служби у військовій частині.
Тому, просить суд врахувати ту обставину, що у зв`язку з проходженням мною у період з 09.04.2015р. по 07.10.2016р. військової служби, він не мав можливості вільно розпоряджатися своїм часом, та поновити визначений законом строк для звернення до суду за захистом свого порушеного права.
Посилаючись на зазначені обставини, просив суд, поновити йому пропущений з поважних причин строк для звернення до суду для вирішення трудового спору, скасувати наказ ПАТ «Мотор Січ» від 09.04.2014року за № 377 про звільнення його за п.3 ст.36 КЗпП України, поновити його на посаді слюсаря-інструментальника 4 розряду ( цех № 17) з 09 квітня 2015року,. стягнути з ПАТ «Мотор Січ» на мою користь середній заробіток з 09.04.2015року по 07.10.2016року у розмірі 74566,80 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2017 року позов задоволено у повному обсязі.

Скасовано наказ ПАТ « Мотор-СІЧ» від 09.04.2015 р. № 377 про звільнення ОСОБА_1 за ч.3 ст. 36 КЗпП України .
Поновлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 на посаді слюсаря-інструментальщика 4 розряду з 09 квітня 2015 р.
Стягнуто з ПАТ « Мотор СИЧ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.04.2015 р. по 0710.2016 р. у розмірі 74566 , 80 грн.
Стягнуто з ПАТ « Мотор Січ» на користь держави судовий збір у сумі 745 грв.67 коп.
Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ «Мотор-Січ» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач як особа, яка була призвана на строкову військову службу мав певні гарантії щодо дотримання його трудових прав.

Так, ст. 119 КЗпП у редакції, чинній на час звільнення позивача, передбачала гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків.

Зокрема, у цій нормі було зазначено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

За працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, більше ніж на один рік.

Законом «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 39, в редакції яка діяла також на час звільнення позивача, за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання.

За громадянами України, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання більше ніж на один рік.

З огляду на викладене, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що звільненням були порушені надані працівникові гарантії, а відтак позивач підлягає поновленню на роботі.

Посилання в апеляційній скарзі на неузгодженість між чинними нормативними актами та їх протиріччя один одному, які створили виникнення колізії, не може бути підставою для визнання звільнення законним.

Так, як зазначив відповідач, на момент виникнення спірних правовідносин існувала колізія між ст. 39 ч 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"та ч. 3 ст. 36 КЗпП.

Разом з тим, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, судова колегія враховує, щодо за умови існування колізії мають бути дотримані надані працівникові гарантії дотримання його конституційних прав на працю.

Так, за ст. 5-1 КЗпП держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України серед іншого правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Тому за наявності будь-якої неузгодженості між чинними нормативними актами спір має бути вирішений на користь працівника.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки висновків суду та не спростовують їх.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Мотор-Січ» - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: