Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Маляренка А.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Овчиннікова Ірина Василівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, відшкодування збитків та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 19 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона у липні 2013 року взяла у борг у ОСОБА_5 21 816 грн., які зобов'язалась повернути до 25 серпня 2013 року. Однак повернути борг вчасно не змогла, тому ОСОБА_5 її познайомила з ОСОБА_4, який допоможе їй повернути борг. 30 січня 2014 року ОСОБА_4 позичив позивачу гроші у розмірі 55 000 грн. за умовою, що ОСОБА_3 надасть йому довіреність на право розпоряджатися її квартирою АДРЕСА_1. У цей же день позивач надала довіреність ОСОБА_4 на розпорядження її квартирою у разі неповернення до 01 травня 2014 року боргу. Оскільки до 30 квітня 2014 року ОСОБА_3 не змогла повернути борг, то написала нову розписку про отримання у борг 55 000 грн. з терміном повернення до 30 червня 2014 року. До зазначеної дати борг повернуто не було, тому 01 липня 2014 року ОСОБА_4 продав вказану вище квартиру за 130 000 грн., а кошти привласнив. 14 липня 2014 року позивач скасувала доручення, надане на представництво її інтересів ОСОБА_4, проте дізналася, що він 01 липня 2014 року продав належну їй квартиру ОСОБА_5

ОСОБА_3 зазначала, що правочин було вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника, який діяв у власних інтересах, з другою стороною за ціною, вдвічі меншою за реальну, а також те, що договір було укладено під впливом тяжкої обставини на невигідних умовах для позивача. Наміру продавати квартиру позивач не мала, оскільки це є єдиним місцем її проживання, ОСОБА_4 продав квартиру за ціною, нижчою від її ринкової вартості, фактично уклав договір купівлі-продажу в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просила: визнати спірний правочин на підставі ст. 233 ЦК України таким, що вчинено під впливом тяжкої обставини; на підставі ч. 3 ст. 238 ЦК України визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 01 липня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, оскільки вчинений внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною; стягнути з відповідачів 10 000 грн. моральної шкоди та 500 грн. матеріальної шкоди.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 19 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 01 липня 2014 року квартири АДРЕСА_1, який зареєстрований у реєстрі № 407. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 500 грн. майнової шкоди та 10 000 грн. моральної шкоди. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши матеріали справи, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 30 січня 2014 року ОСОБА_3 надала довіреність на ім'я ОСОБА_4, якою уповноважила останнього представляти її інтереси в усіх необхідних установах, будь-якої форми власності та підпорядкування і галузевою приналежності, у тому числі в органах місцевого самоврядування, в Реєстраційній службі Міністерства юстиції України, в органах нотаріату, в органах БТІ, тощо, з питань, що стосуються розпорядження (продажу, обміну, здачі в оренду) за ціною та на умовах, відомих представнику, належної їй квартири АДРЕСА_1.

30 січня 2014 року ОСОБА_3 позичила в ОСОБА_4 у борг 55 000 грн. на строк до 01 травня 2014 року, про що власноручно склала розписку. Розписка містить застереження, що в разі неповернення нею боргу до 01 травня 2014 року вона надає згоду на використання доручення

ВТ № 457448.

30 квітня 2014 року ОСОБА_3 власноручно склала іншу розписку, в якій зазначила, що позичила в ОСОБА_4 55 000 грн. на строк до 30 червня 2014 року, в разі не повернення нею боргу до 30 червня 2014 року вона надає згоду на використання доручення серії ВТ № 457448.

Друга розписка від 30 квітня 2014 року стосується того ж самого договору позики, інші гроші не позичалися, але така була написана тільки з метою зміни дати виконання по договору позики з 01 травня до 30 червня 2014 року.

Договір позики не виконаний.

01 липня 2014 року між ОСОБА_4, який діяв як представник ОСОБА_3 та в її інтересах, та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за 130 000 грн., які представник продавця отримав перед оформленням договору.

Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_3 посилалась на зловмисну домовленість між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також на те, що доручення на розпорядження квартирою та договір позики укладено на вкрай невигідних для неї умовах, адже ОСОБА_3 має батька, що хворіє на тяжку хворобу, сама ОСОБА_3 постійного заробітку не має, ОСОБА_4 примусив скласти її як розписку, так і довіреність, а також на те, що ОСОБА_7 продав квартиру за значно заниженою ціною. При цьому ОСОБА_3 стверджувала, що не мала наміру відчужувати належну їй квартиру. Ціна та умови продажу спірної квартири з позивачем не узгоджувались, як це передбачено вищевказаним дорученням.

За змістом ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв'язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що для визнання правочину недійсним на підставі ст. 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Тобто, для визнання недійсним правочину, вчиненого в результаті зловмисної домовленості, необхідно встановити факт зловмисної домовленості представника з іншою особою (свідоме вчинення правочину всупереч інтересам довірителя), наявність збитків та причинний зв'язок між зловмисною домовленістю та завданими збитками.

Судом також встановлено, що ОСОБА_4, який діяв як представник ОСОБА_3, укладаючи 01 липня 2014 року з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, вступив у зловмисну домовленість із другою стороною правочину ОСОБА_5, при цьому він у даному випадку дбав про власні інтереси та зневажав інтереси особи ОСОБА_3, яку він представляв за дорученням, в тому числі і щодо вартості квартири, яку він продав.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Разом з тим правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-551цс16, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову частково, апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із встановленого факту зловмисної домовленості представника з іншою особою (свідоме вчинення правочину всупереч інтересам довірителя), наявністю збитків та причинного зв'язку між зловмисною домовленістю та завданими збитками.

Отже, апеляційний суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про задоволення позову частково.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 19 лютого 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

А.В. Маляренко

І.М. Фаловська