Справа № 159/2864/17 Головуючий у 1 інстанції: Восковська О.А.
Провадження № 22-ц/773/1413/17 Категорія: Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів - Грушицького А.І., Данилюк В.А.,

секретар судового засідання - Вергун Т.С.,

з участю представника позивача Мельничука А.О.,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк (далі - ПАТ КБ) «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2017 року,

встановила:

У серпні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2, посилаючись на те, що відповідно до укладеного сторонами договору від 16 липня 2011 року відповідач ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору в нього виникла заборгованість перед банком, яка станом на 31 травня 2017 року становить 27823 грн. 18 коп. і складається з: 300 грн. заборгованості за кредитом, 21437, 58 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 4284, 50 грн. заборгованості по пені та комісії за користування кредитом, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 1301, 10 грн. штрафу (процентна складова). Просив стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість та понесені судові витрати.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 13 вересня 2017 року в задоволенні позову в даній справі відмовлено.

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати це рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що 16 липня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за яким позичальник отримав грошові кошти в сумі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку з базовою процентною ставкою 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а. с. 10).

Вказаний кредитний договір складається із заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг і Правил користування платіжною карткою.

Згідно п. 1.1.1.45 Умов та правил надання банківських послуг кредит - розмір грошових коштів, виданих банком клієнту на строк, передбачений Договором, на умовах платності та повернення.

Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк.

Пунктами 2.1.1.2.11, 2.1.1.2.12, 2.1.1.2.13 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що картка діє до останнього дня місяця, вказаного на лицевій стороні картки включно. Забороняється використання карт з закінченим строком дії. Банк не несе відповідальності за несвоєчасне отримання отримувачем картки, виданої на новий строк дії. По закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), після звернення клієнта до банку, згідно діючих тарифів. Перевипуск картки на новий строк здійснюється при дотриманні клієнтом умов обслуговування картки, передбачених договором. Для перевипуску картки до закінчення її строку дії Клієнт повинен звернутися у відділення банку.

Отже, кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки.

Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

Оскільки відповідач не виконав умови договору належним чином, у нього згідно з розрахунком, доданим до позовної заяви, станом на 31 травня 2017 року виникла заборгованість по кредиту в розмірі 27823 грн. 18 коп., яка складається з: 300 грн. заборгованості за кредитом, 21437, 58 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 4284, 50 грн. заборгованості по пені та комісії за користування кредитом, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 1301, 10 грн. штрафу (процентна складова).

Відповідач отримав кредит відповідно до кредитного договору від 16.07.2011 року в розмірі 300 грн. 30 липня 2013 року.

Останній платіж по кредиту в сумі 10, 50 грн. відповідач здійснив 12 червня 2014 року (а.с.4). Позивач не вказав у позовній заяві і апеляційній скарзі та не додав докази про те, який строк дії платіжної картки.

У анкеті-заяві про приєднання від 16.07.2011 року зазначено, що видана платіжна картка кредитка «Універсальна», проте відсутні дані на який строк видано кредитну картку і строк дії договору.

По закінченню строку дії картки інша картка з новим строком дії ОСОБА_2. не видавалася.

Строк дії укладеного між сторонами кредитного договору закінчився. Підстав вважати, що договір чинний і на даний час немає.

З позовом про стягнення заборгованості за цим договором банк звернувся до суду 01 серпня 2017 року (а. с. 2-3), поза межами позовної давності.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність тривалістю в один рік встановлена, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Про застосування позовної давності відповідач подав суду заяву 13 вересня 2017 року (а.с. 49).

Висновок про правильне застосування норм матеріального права щодо позовної давності міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13.

Відповідно до цього висновку для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору встановлено окремі самостійні зобов'язання (сплачувати щомісячно мінімальний обов'язковий платіж, який включає в себе нараховані проценти і частину заборгованості), які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення чергового платежу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

За умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами (шомісячними платежами), а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частинами 1, 4 ст. 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Аналіз зазначених правових норм, а також наведених вище ст. ст. 526, 530 ЦК України та умов кредитного договору дає підстави для висновку про те, що відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання позичальника перед банком за кредитним договором припинились у строк, встановлений цим договором, тобто в день закінчення строку дії платіжної картки.

Згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 1048 ЦК України у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За змістом наведених правових норм у разі, якщо договором встановлено строк його дії, днем повернення позики (кредиту) є день закінчення строку договору.

Умовами укладеного між сторонами кредитного договору від 16 липня 2011 року не передбачено нарахування відсотків за користування кредитом та інших платежів після закінчення строку дії договору.

Виходячи з викладеного, відсутні підстави для задоволення позову про стягнення відсотків, нарахованих після закінчення строку дії договору.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на невідповідність висновків суду правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, не заслуговують на увагу.

У згаданій постанові Верховного Суду України йдеться про те, що з врахуванням ст. ст. 599, 1048 ЦК України, оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. Однак у справі, яку переглядав Верховний Суд України і в якій він сформулював зазначену правову позицію, умовами кредитного договору було передбачено зобов'язання позичальника погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання, тоді як умовами укладеного між сторонами у даній справі договору таке зобов'язання позичальника після закінчення строку дії договору не встановлено.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що кредитні правовідносини між банком та ОСОБА_2 за кредитним договором продовжили свою дію після закінчення строку дії картки, оскільки про бажання їх припинити в порядку встановленому законодавством чи договором не висловлювала жодна із сторін, не можуть бути враховані судом, оскільки пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, а також тому, що після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки, а боржник своїх зобов'язань за договором не виконав.

Відповідно до частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Покликання банку на те, що п. 1.1.7.31 Умов і правил надання банківських послуг передбачено строк позовної давності щодо вимог банку по поверненню кредиту, сплати процентів за користування кредитом, нагороди, неустойки, пені, штрафів, витрат банку становить 50 років не ґрунтуються на нормах Закону, оскільки у матеріалах справи містяться Умови і правила надання банківських послуг, які відповідачем не підписані.

Встановлено, що Умови і правила надання банківських послуг відповідачем не підписані. Позивач не довів укладення між сторонами договору, який би передбачав збільшення строку позовної давності. Отже, застосуванню до даних правовідносин підлягає загальний трирічний строк позовної давності, передбачений законом. Не містить умов про збільшення строку позовної давності і заява позичальника ОСОБА_2, яка ним підписана.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Підстав для скасування рішення немає. Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді