Справа № 134/982/16-ц Провадження № 22-ц/772/1866/2017Головуючий в суді першої інстанції Зарічанський В. Г.
Категорія 27Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Сопруна В.В., Луценка В.В.,

за участі секретаря Торбасюк О.І., представника апелянта, позивача Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Ткача Ю.А., пред-ставника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Кошельника С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційно-го суду цивільну справу за позовом

Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кре-

дитним договором в сумі 28657,00 гривень,

за апеляційною скаргою представника позивача Публічного акціонерного това-риства комерційного банку «ПриватБанк» Сокуренко Наталії Вікторівни на рі-шення Крижопільського районного суду Вінницької області від 06 червня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

05 липня 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк ( да-лі - ПАТ КБ ) «ПриватБанк» звернулося у Крижопільський районний суд Він-ницької області з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, посила-ючись на наступні обставини. 20 березня 2007 року між сторонами у справі був укладений договір № ODXRRX10690116, згідно умов якого ОСОБА_4 отри-мав кредит в сумі 3415,19 гривень зі сплатою відсотків у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на строк 12 місяців з 20 березня 2007 року по 20 березня 2008 року. Погашення кредиту повинно здійснюватися щомісяця шляхом сплати позичальником грошових коштів ( щомісячного пла-тежу ), в які входять заборгованість за кредитом, відсотки, комісія, інші плате-жі, передбачені Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка». Свої зобов'язання за договором відповідач не виконує, станом на 10 червня 2016 ро-ку у нього утворилася заборгованість у загальній сумі 28657,00 гривень, яка складається з: 8750,85 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом, 18065,34 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500,00 гривень - штраф ( фіксована частина ), 1340,81 гривень - штраф ( процентна складова ). Дану заборгованість позивач просив суд стягну-ти на свою користь з відповідача у справі ( а. с. 2-3 ).

16 вересня 2016 року ОСОБА_4 подав у суд зустрічну позовну заяву про стягнення з банку на свою користь безпідставно списаних коштів, яка ухвалою суду від 10 травня 2017 року на задоволення клопотання представника ОСОБА_4 адвоката Кошельника С.М. залишена без розгляду ( а. с. 44-45, 118-119 ).

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 06 черв-ня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості відмовлено ( а. с. 123, 127-128 ).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Сокуренко Н.В. оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову у пов-ному обсязі. Апелянтка посилається на ухвалення судом рішення без повного, всебічного, об'єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцін-ки доказів, з порушенням норм процесуального і матеріального права ( а.с. 133-136 ).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу представників сторін у справі, дослідивши матеріали останньої, проана-лізувавши в сукупності наявні в справі докази, перевіривши законність і об-ґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бу-ти законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обстави-ни, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони під-тверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення спра-ви, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встанов-лених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідно-син тощо.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочин-ства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були до-сліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору від 20 березня 2007 року № ODXRRX10690116 ОСОБА_4 отримав кредит в сумі 3415,19 гривень зі сплатою 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на строк 12 місяців з 20 березня 2007 року по 20 березня 2008 року. Кредитний договір складається із заяви позичальника про надання конкретних послуг та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ( «Розстрочка» ) ( Стан-дарт ). До ухвалення рішення у справі позивач, його представник подали суду заяву про застосування щодо вимог банку строків позовної давності ( а. с. 122 ). Керуючись нормами статей 253, 256 - 258, 261, 264, 266, 267 ЦК України, грун-туючись на правових позиціях Верховного Суду України від 19 березня 2014 року, викладених у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову банку у повно-му обсязі.

Суд першої інстанції виходив з того, що строк дії кредитного договору був визначений його сторонами до 20 березня 2008 року, а даний позов заявлений до суду лише 05 липня 2016 року, тобто зі спливом строку позовної давності навіть у визначеному сторонами договору строкові у п'ять років. Суд підкрес-лив, що платежі, отримані банком в рахунок погашення заборгованості у 2014, 2015 роках не можна визнати свідченням визнання ОСОБА_4 боргу перед банком, підставою переривання строку позовної давності, оскільки ці платежі вчинені у автоматичному режимі самим позивачем без волевиявлення пози-чальника, без його розпорядження. Банком не надано суду доказів сплати цих коштів у погашення заборгованості особисто ОСОБА_4 або його представ-ником. Крім цього наголошено, що ці платежі здійснені поза межами строку по-зовної давності.

Викладені фактичні обставини дійсно мають місце.

З висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні, слід погодитися, вони є обгрунтованими, правильними, справедливими.

Колегія суддів апеляційного суду також вважає необхідним підкреслити, що судовим наказом Крижопільського районного суду Вінницької області від 27 лютого 2008 року на користь банку стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість за цим же кредитним договором у розмірі 4270,00 гривень. Якщо враховувати тіло кредиту в сумі 3415,16 гривень, то з позичальника 854,19 гривні стягнуто у якості процентів, інших платежів, передбачених умовами договору. Згідно по-станови державного виконавця Крижопільського районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_7 від 23 грудня 2009 року борг ОСОБА_4, ви-значений судовим наказом від 27 лютого 2008 року, погашений у повному обся-зі ( а. с. 107 - 108 ).

Про даний судовий наказ від 27 лютого 2008 року позивач у позові не згаду-вав, розрахунку заборгованих коштів після повного виконання ОСОБА_4 у грудні 2009 року своїх зобов'язань за умовами укладеного правочину суду не надав. З розрахунку, доданого до позовної заяви, вбачається наявність простро-ченої заборгованості у позичальника в сумі 2671,60 гривні, продовження нара-хування процентів на залишок простроченої заборгованості та пені за порушен-ня строків розрахунків. Лише на заяву ОСОБА_4 про перегляд у цій справі за-очного рішення від 04 серпня 2016 року представником ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_8 подано заперечення, де згадується цей судовий наказ без будь-якого аналізу заборгованих сум.

Оскаржуючи судове рішення, представник позивача Сокуренко Н.В. посила-ється на те, що кошти за кредитним договором у належному розмірі ОСОБА_4 повернуто не було, тому проценти за кредитом та пеня за процентами під-лягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. Апелянтка підкреслює, що судом першої інстанції не враховано наявність самостійних що-місячних платежів, передбачених договором, суд дійшов передчасного виснов-ку про відмову у задоволенні позову у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Проте з такими мотивами апеляційної скарги погодитися не можна, оскіль-ки вони не відповідають фактичним обставинам справи, не спростовують вис-новків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні.

Посилаючись на обов'язок позичальника погашати заборгованість за кре-дитним договором періодичними щомісячними платежами, апелянтка замовчує той факт, що момент настання строку погашення останнього платежу визначе-ний 20 березня 2008 року, що доводить правомірність, законність і справедли-вість оскаржуваного рішення суду. Окремий графік з приводу щомісячних пла-тежів позичальника сторонами не погоджувався. Зазначення в обгрунтування доводів скарги правової позиції Верховного Суду України, висловленої у поста-нові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, теж не спростовує правиль-ності оскаржуваного рішення суду, оскільки ОСОБА_4 отримав у банку стро-ковий споживчий кредит без оформлення платіжної картки.

Колегія суддів апеляційного суду вважає доцільним наголосити, що відпо-відно до підпункту 3.2.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») ( Стандарт ) позичальник доручив банку списувати кошти зі всіх своїх поточних рахунків у валюті кредиту або у валюті, відмінній від валюти кредиту, при наявності на них необхідної суми коштів, не наданих у кредит, у межах сум, які підлягають сплаті банку за заявою та цими Умовами при настан-ні строків платежів ( здійснювати договірне списання ). Списання коштів здій-снюється відповідно до встановленого законодавством порядку. У зв'язку з не-належним виконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним догово-ром у банку були правові підстави для договірного списання коштів з рахунку позичальника в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Цим правом позивач користувався, зокрема, починаючи з жовтня 2014 року по березень 2015 року. Однак, як уже згадувалося, цей факт не можна визнати ви-знанням ОСОБА_4 боргу, як підставу для переривання строку позовної дав-ності з огляду на те, що ці платежі були здійснені самим позичальником в авто-матичному режимі без волевиявлення позичальника та без його розпорядження на такі конкретні дії.

Переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку позовної давності, а не після його спливу. Отже за матеріалами даної справи останній платіж самим банком було зараховано вперше 13 жовтня 2014 року, а перед цим - 21 листопада 2008 року. Тобто, перерив строку проплат три-вав більше п'яти років, що відповідає встановленим судом першої інстанції об-ставинам і зробленим ним висновкам.

Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обста-вини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Цивільне процесуальне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, з до-триманням його диспозитивності. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Ко-дексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд першої інстанції вірно визначився у правовідносинах, що склалися між сторонами у справі, дав їм належну правову оцінку, застосував норми матері-ального права, які регулюють дані правовідносини та дійшов правомірного ви-сновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі; суд не порушив ви-мог процесуального закону.

Частиною першою статті 303 ЦПК України встановлено, що під час розгля-ду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і об-грунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скар-ги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви апеляційної скарги представника позивача стосовно неповного з'я-сування обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановлени-ми, неправильного вирішення справи, необхідності скасування оскаржуваного рішення і ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі є безпід-ставними, оскільки не знайшли свого доведення під час перевірки судового рі-шення в апеляційному порядку на предмет його законності й обгрунтованості.

Відповідно до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухва-лив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних ли-ше формальних міркувань.

Керуючись нормами статей 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів апеляційного суду -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства ко-мерційного банку «ПриватБанк» Сокуренко Наталії Вікторівни відхилити.

Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 06 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошен-ня, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізова-ного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двад-цяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом: