Ухвала

іменем україни

29 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Євграфової Є.П., КарпенкоС.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання фактуспільного проживання однією сім'єю, визнання права власності на частку, визнання недійсним свідоцтва,

за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_7, на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року представник ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5,ОСОБА_6, про визнання факту спільного проживання однією сім'єю, визнання права власності на частку, визнання недійсним свідоцтва.

На обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що з січня 2004 року ОСОБА_4 проживала з ОСОБА_8 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилась донька ОСОБА_9 Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06 листопада 2003 року розірвано шлюб ОСОБА_8 із ОСОБА_5 Під час проживання з ОСОБА_4 в липні 2012 року ОСОБА_8 придбав автомобіль КІА OPTIMA, який є їх спільною сумісною власністю. ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 помер.

Уточнивши позовні вимоги, просив визнати факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_8 з 2004 року по день його смерті, визнати право власності на 1/2 майна, набутого за час спільного проживання, в тому числі - на автомобіль КІА OPTIMA, державний номерний знак НОМЕР_1, визнати ОСОБА_4 спадкоємцем четвертої черги.

У лютому 2016 року представник ОСОБА_4 у заяві про уточнення позовних вимог посилаючись на ст. 1301 ЦК України просив визнати недійсними: свідоцтво про право власності від 01 квітня 2015 року, видане ОСОБА_5 на 1/2 частку автомобіля КІА OPTIMA; свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 квітня 2015 року, видані ОСОБА_10. та ОСОБА_6 кожній на 1/3 частку автомобіля КІА OPTIMA.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 28 вересня 2016 року за заявою представника ОСОБА_4 позов в частині визнання недійсними: свідоцтва про право на спадщину за законом серія НОМЕР_2 від 01 квітня 2015 року, виданого ОСОБА_10 на 1/3 частки автомобіля КІА OPTIMA, державний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво № НОМЕР_3 від 24 липня 2012 року; свідоцтва про право на спадщину за законом серія НОМЕР_4 від 01 квітня 2015 року, виданого ОСОБА_6 на 1/3 частки автомобіля КІА OPTIMA, державний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво № НОМЕР_3 від 24 липня 2012 року, залишено без розгляду.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 29 вересня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано факт спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та ОСОБА_8 з 01 січня 2004 року до дня смерті ОСОБА_8 Визнано за ОСОБА_4 право на 1/2 частку в праві власності на автомобіль КІА OPTIMA, державний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво НОМЕР_3 від 24 липня 2012 року. Визнано недійсним свідоцтво про право власності серія НОМЕР_4 від 01 квітня 2015 року, видане ОСОБА_10 на 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на майно набуте подружжям за час шлюбу, яке складається з автомобіля КІА OPTIMA, державний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво НОМЕР_3 від 24 липня 2012 року. Визнано ОСОБА_4 спадкоємцем четвертої черги спадщини ОСОБА_8 В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2016 року рішення Івано-Франківського міського суду від 29 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У поданій касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 і ОСОБА_8 з січня 2004 року до дня смерті останнього проживали як жінка та чоловік, у них ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась донька ОСОБА_9, наявність якої вказує на те, що вони були членами однієї сім'ї. Проживання позивачки і ОСОБА_8 однією сім'єю з 01 січня 2004 року, придбання за спільні кошти в інтересах їх сім'ї автомобіля є підставою для визнання за нею права власності на 1/2 його частку. Ураховуючи спільне проживання позивачки з ОСОБА_8 у вказаний період, наявність взаємних прав та обов'язків на час відкриття спадщини, суд визнав недійсним видане ОСОБА_10 свідоцтво про право власності на 1/2 частку автомобіля КІА OPTIMA, а ОСОБА_4 спадкоємцем четвертої черги.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що позивач не довела факту спільного проживання однією сім'єю з померлим Чорноокого Р.М., оскільки кожен із них мав своє житло, і в період, який зазначала ОСОБА_4, як цивільний шлюб з померлим, він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5

Судом встановлено, що 28 лютого 1997 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_5. у виконкомі Отинійської селищної ради Коломийського району.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06 листопада 2003 року за позовом ОСОБА_8 шлюб між ним і ОСОБА_10 розірвано, судовий розгляд відбувся без участі відповідачки.

Оскільки судове рішення про розірвання шлюбу ОСОБА_8 з ОСОБА_5 ухвалено 06 листопада 2003 року, тобто до набрання чинності СК України, то припинення шлюбу повинно було здійснюватись за правилами ст. 44 КпШС України з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів цивільного стану.

Разом із тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що шлюб між подружжям ОСОБА_8 та ОСОБА_5. офіційно припинено.

Як видно з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 08 липня 2014 року, листів відділу ДРАЦС Івано-Франківського МУЮ від 06 лютого 2015 року, Коломийського МРУЮ від 17 лютого 2015 року, відділу РАЦС Коломийського району від 19 лютого 2015 року, жоден із подружжя ОСОБА_8 протягом 2003-2013 років із заявою про державну реєстрацію розірвання шлюбу до органів РАЦС не звертався, шлюб не розірвано, актовий запис про розірвання шлюбу ОСОБА_8 з ОСОБА_10 не складався (т. 1 а. с. 40-42, 150-151).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась ОСОБА_9, батьком якої є ОСОБА_8, матір'ю - ОСОБА_4

01 лютого 2008 року ОСОБА_8 отримав повторне свідоцтво про шлюб з ОСОБА_10 (т. 1 а. с. 39, 151).

Згідно ст. 6 Закону «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підтвердженням державної реєстрації шлюбу є відповідне свідоцтво. Частиною 3 ст. 9 цього Закону встановлено, що актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку.

17 липня 2012 року ОСОБА_8 придбав у ПАТ «Івано-Франківськавто» за договором купівлі-продажу автомобіль КІА OPTIMA, вартістю 263 220 грн. 24 липня 2012 року йому видано свідоцтво НОМЕР_3 про реєстрацію цього транспортного засобу, державний номерний знак НОМЕР_1.

Згідно свідоцтва про смерть № 173174 ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Із матеріалів спадкової справи № 110/2013 Другої Коломийської районної державної нотаріальної контори вбачається:

02 серпня 2013 року ОСОБА_10 подала заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_8

12 грудня 2013 року ОСОБА_4, діючи за законом від імені малолітньої дочки ОСОБА_9, подала заяву про прийняття спадщини після смерті батька останньої ОСОБА_8

01 квітня 2015 року державний нотаріус видав ОСОБА_10, пережившій дружині померлого ОСОБА_8, якій належить 1/2 частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, яке в указаній частці складається з автомобіля КІА OPTIMA, державний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво про право власності, реєстровий № 108.

01 квітня 2015 року цим же нотаріусом видано дружині померлого ОСОБА_8 ОСОБА_5. та дочці ОСОБА_6 свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частки автомобіля КІА OPTIMA, державний номерний знак НОМЕР_1, кожній.

15 січня 2015 року державний нотаріус видав ОСОБА_5, пережившій дружині померлого ОСОБА_8, якій належить 1/2 частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, яке в указаній частці складається з квартири АДРЕСА_1, свідоцтво про право власності, реєстровий № 4. В той же день нотаріусом видано дружині померлого ОСОБА_10 і дочці ОСОБА_6 свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частки цієї квартири кожній.

31 липня 2014 року державним нотаріусом видано дружині померлого ОСОБА_8 ОСОБА_5 та дочці ОСОБА_6 свідоцтва про право на спадщину за законом кожній на 1/3 частки земельної ділянки, що розташована в с. Угорники Коломийського району, площею 0,1496 га, яка належала померлому.

При видачі вказаних свідоцтв на спадщину за законом державним нотаріусом зазначено про право на 1/3 частку спадкового майна дочці померлого ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) і самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Частка в спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив спадкодавця, не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті З СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» звернуто увагу судів на те, що хоча розірвання шлюбу, здійснене на підставі рішення суду, потребує подальшої реєстрації у державному органі РАЦС, моментом припинення шлюбу є день набрання чинності рішенням суду про його розірвання (ч. 2 ст. 114 СК України). Це правило не поширюється на випадки, коли шлюб було розірвано у судовому порядку до 1 січня 2004 pоку, тобто до дня набрання чинності СК України.

Оскільки судове рішення про розірвання шлюбу ОСОБА_8 з ОСОБА_5 ухвалено 06 листопада 2003 року, тобто до набрання чинності СК України, то припинення шлюбу повинно було здійснюватись за правилами ст. 44 КпШС України з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки встановлено, що перебування ОСОБА_8 на час придбання спірного автомобіля 17 липня 2012 року і до дня його смерті у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 унеможливлює визнання факту спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та ОСОБА_8 та визнання права спільної сумісної власності на майно з підстав наявності фактичних шлюбних відносин, передбачених ст. 74 СК України. Автомобіль КІА OPTIMA відповідно до договору купівлі-продажу від 17 липня 2012 року належав ОСОБА_8 і придбаний у шлюбі з ОСОБА_5 для потреб їх сім'ї, а джерелом його набуття є спільні сумісні кошти подружжя. Будь-яких доказів того, що цей автомобіль придбаний за спільні сумісні кошти або за кошти, отримані від спільної праці ОСОБА_8 ОСОБА_4 не надала.

Таким чином, встановлено факт перебування ОСОБА_10 і ОСОБА_8 у шлюбі з 1997 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року, оскільки припинення шлюбу між подружжям за судовим рішенням, ухваленим у 2003 році, не відбулось.

У зв'язку з цим, відповідно до вимог законодавства ОСОБА_5 мала всі законні підстави для спадкування майна, яке залишилося після смерті її чоловіка ОСОБА_8

Перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2016 року .

Доводи касаційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_7, відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Є.П. Євграфова

С.О. Карпенко