Справа № 285/3253/16-ц
провадження № 2/0285/362/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29.06.2017 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Помогаєва А.В., за участі секретаря судового засідання Музика Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа - ОСОБА_2, про визнання поруки припиненою,

ВСТАНОВИВ:

22.11.2016 року позивач звернулась до суду з позовною заявою про визнання поруки припиненою. З урахуванням уточненої позовної заяви від 18.04.2017 року (а.с. 44-48), просила визнати припиненою поруку за договором від 13.06.2007 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 13.06.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір про надання позики у розмірі 38960 доларів США. Того ж дня для забезпечення виконання кредитного договору боржником, між банком та позивачем було укладено договір поруки. Згідно кредитного договору позичальник зобов'язаний був повернути кошти в термін не пізніше 12.06.2027 року. 18.03.2016 р. відповідач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку. Останнє внесення коштів на погашення кредиту відбулось 02.12.2008 р. У зв'язку з порушенням позичальником зобов'язань за кредитним договором, строк виконання основного зобов'язання було змінено на підставі п. 2.2.10 кредитного договору, строк користування кредитом сплив 03.01.2009 р. Оскільки вимоги до поручителя у встановлений строк не пред'явлено, то договір поруки є припиненим відповідно до ст. 559 ЦК України.

Представник позивача в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі та письмові заперечення проти позову, в яких посилався на те, що п. 12 договору поруки від 13.06.2007 року строк поруки визначено у 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Оскільки кредитним договором встановлено строк повернення до 12.06.2027 року, порука на теперішній час не припинена.

Третя особа у судове засідання повторно не прибула, будь-яких заяв або клопотань не подала.

Дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.06.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір про надання в позики у сумі 38960 доларів США, за умовами якого позичальник зобов'язаний був повернути кошти в термін не пізніше 12.06.2027 року (а.с.31-33).

13.06.2007 року для забезпечення виконання кредитного договору позичальником, між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки (а.с. 5).

18.03.2016 р. банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку.

Порука є способом забезпечення зобов'язань при укладенні кредитних договорів та має зобов'язальний, договірний характер, тому на правовідносини поруки поширюють свою дію загальні положення про зобов'язання та про договори.

Відповідно до ст. 553 ЦК України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Згода боржника на укладення договору поруки не вимагається.

Підстави припинення поруки визначено ст. 559 ЦК України, а саме встановлено, що порука припиняється у наступних випадках: 1) припинення забезпеченого нею зобов'язання; 2) зміна зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності; 3) якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем; 4) переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника; 5) після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України визначено, що у випадку коли такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до пункту 12 договору поруки від 13.06.2007 року строк поруки визначено у 5 років з дня настання терміну кредиту за кредитним договором (а.с. 5)

Пунктом 7.1. кредитного договору від 13.06.2007 року визначено термін повернення коштів - 13.06.2027 року.(а.с. 33)

Посилання позивача на зміну строку виконання основного зобов'язання внаслідок прострочення чергових платежів є необґрунтованим.

Так, позивач посилається на п. 2.2.10 кредитного договору, що визначає обов'язок позичальника достроково погасити заборгованість перед банком у повному обсязі при настанні випадків, передбачених п. 2.3.3 даного договору.

Разом з тим, п. 2.3.3 встановлює право банку на дострокове розірвання договору у випадку порушення позичальником зобов'язань, передбачених умовами договору.

Крім того, п. 2.3.3 кредитного договору встановлює право позичальника повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду, відсотки за фактичний строк його користування, та виконати у повному обсязі інші зобов'язання за договором протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про таку вимогу від банку, що пов'язується з фактом затримання частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць.

Таким чином, зміна строку зобов'язання пов'язана з правом банка ініціювати таку зміну. Обов'язок позичальника достроково повернути позику не може виникати автоматично внаслідок порушення зобов'язання, оскільки це суперечить як буквальному змісту укладеного договору, так і принципу диспозитивності цивільних прав.

Суду не надано доказів направлення банком вимоги про дострокове виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором.

Відсутність такої вимоги позикодавця свідчить про фактичну згоду з порушенням строків платежу. При цьому інтереси банка у цьому випадку захищені відповідним збільшенням виплати за відсотками.

Ініціювання позичальником зміни строків розрахунків шляхом порушення своїх зобов'язань (з метою уникнення їх виконання внаслідок пропуску визначених договором та законом строків реалізації прав кредитора) є недобросовісною поведінкою позичальника. Утримуючись від задоволення своїх вимог певний час кредитор розраховує на виконання іншою стороною передбачених договором зобов'язань у межах строку дії договору.

Крім того, слід врахувати встановлений ч. 4 ст. 212 ЦК України припис, згідно якого у випадках, якщо настанню обставини недобросовісно сприяла сторона, якій це вигідно, обставина вважається такою, що не настала.

Отже, за відсутності ініціативи банку на змін строку виконання зобов'язання внаслідок прострочення позичальника, слід дійти висновку, що строк виконання не змінився.

За клопотанням позивача судом витребувано у банку інформацію про дату останнього внесення боржником ОСОБА_2 коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. З отриманої виписки вбачається, що останній платіж на с уму 16982,23 доларів США здійснено 04.04.2014 року.

Таким чином, спростовано твердження позивача про те, що останнє внесення коштів на погашення кредиту відбулось 02.12.2008 року.

Відповідно до правових висновків Верховного суду України, викладених в постанові від 26.11.2014року у справі № 6-75 цс14 - якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання в повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 21.05.2012 року у справі № 6-69цс11, у випадку невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України на припинення зобов'язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. При цьому звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. А згідно п. 12 договору поруки порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Позов до поручителя ОСОБА_1 подано банком в межах строку дії поруки, що не є підставою для визнання поруки припиненою.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

У зв'язку з відмовою в задоволенні позову, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 82, 88, 212-215, 223, 224 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 10 (десяти) днів з дня отримання копії.

Повний текст рішення виготовлено 03.07.2017 року.

Суддя А.В. Помогаєв