УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоТкачука О.С.,
суддів: Висоцької В.С., Мостової Г.І.,Гримич М.К., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення кредитної заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення апеляційного суду Київської області від 09 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, у якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просило суд стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь банку загалом 659 645 грн 68 коп. заборгованості за кредитним договором, укладеним між позивачем та ОСОБА_6 08 вересня 2008 року. Загальна сума кредитної заборгованості складається з: 35 709 грн 33 коп. простроченої заборгованості за кредитом; 9 172 грн 37 коп. простроченої заборгованості по процентам за користування кредитом; 585 342 грн 51 коп. пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості; 3 009 грн 97 коп. 3% річних від суми простроченої кредитної заборгованості; 26 411 грн 49 коп. суми інфляційних втрат від простроченої заборгованості. Крім того, позивач просив суд стягнути в солідарному порядку з відповідачів 3 654 грн витрат по сплаті судового збору.

Позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк» обґрунтувало тим, що ні боржником за кредитом від 08 вересня 2008 року ОСОБА_6, ні поручителем за кредитними зобов'язаннями останнього ОСОБА_7, належним чином кредитні зобов'язання перед банком не виконуються, а тому виникла та існує кредитна заборгованість в загальному розмірі 659 645 грн 68 коп.

Навівши у позові розрахунки складових відповідної заборгованості по кредиту, ПАТ «Родовід Банк» просило суд задовольнити позов у обраний ним спосіб.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 серпня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ПАТ «Родовід Банк» 659 645 грн 68 коп. кредитної заборгованості та в рівних частках 3 654 грн судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 09 листопада 2016 року заочне рішення міськрайонного суду скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ПАТ «Родовід Банк» 234 324 грн 90 коп. кредитної заборгованості, яка складається з: 35 709 грн 33 коп. суми простроченої заборгованості за кредитом; 9 172 грн 37 коп. суми простроченої заборгованості за процентами по кредиту; 172 625 грн 28 коп. загальної суми пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості; 2 611 грн 57 коп. 3 % річних від суми простроченої кредитної заборгованості; 14 206 грн 35 коп. інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Родовід Банк» 1 827 грн судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Родовід Банк» 1 827 грн судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Родовід Банк» просить скасувати рішення апеляційного суду Київської області від 09 листопада 2016 року і залишити в силі рішення міськрайонного суду, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню у зв'язку з наступним.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості, того, що в результаті невиконання умов кредитного договору утворилася кредитна заборгованість, яка підлягає стягненню у солідарному порядку з позичальника за кредитом та його поручителя.

Скасовуючи заочне рішення міськрайонного суду та ухвалюючи у справі нове судове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що судом першої інстанції помилково задоволено позовні вимоги у повному обсязі та стягнуто з відповідачів на користь позивача 585 324 грн 51 коп. пені за весь період прострочення кредиту, а саме за період з 11 листопада 2008 року по 15 червня 2015 року (а. с. 50, 51).

Такі висновки апеляційного суду ґрунтуються на тому, що відповідач ОСОБА_7 в суді першої інстанції участі не приймав, звернувся до апеляційного суду з вимогою про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Реалізувати відповідне право до ухвалення рішення судом першої інстанції відповідач не міг в силу допущених судом порушень норм ЦПК України, а тому апеляційний суд вважав за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України та стягнути з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача пеню за прострочення виконання грошового зобов'язання за останні 12 місяців перед зверненням кредитора до суду в межах строку позовної давності за основною вимогою, тобто за період з 06 березня 2014 року по 27 лютого 2015 року в розмірі 172 625 грн 28 коп.

Висновки суду першої інстанції про задоволення інших позовних вимог апеляційний суд визнав обґрунтованими.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна, оскільки ухвалені у справі судові рішення не відповідають вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України.

При розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 08 жовтня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на купівлю автомобіля на загальну суму 215 000 грн зі сплатою 19,00 % річних за користування кредитом та з кінцевим терміном повернення до 08 вересня 2014 року включно (а. с. 7-9).

13 жовтня 2008 року між сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору, згідно якої процентна ставка за кредитним договором встановлюється у розмірі 22 % (а. с. 10).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 08 вересня 2008 року між позивачем та ОСОБА_7 укладено договір поруки, за яким відповідач зобов'язався солідарно відповідати перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії.

Відповідно до п. 3.1. кредитного договору, позичальник зобов'язався, починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10 (десятого) числа (включно) кожного календарного місяця, часткового погашати заборгованість за кредитом у сумі 2 986 грн 11 коп. та нараховані проценти за користування коштами.

Однак свого обов'язку позичальник не виконав, внаслідок чого станом на 15 червня 2015 року утворилась заборгованість по кредиту в загальній сумі 659 645 грн 68 коп., у тому числі, сума простроченої заборгованості за кредитом - 35 709 грн 33 коп., сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту - 9 172 грн 37 коп., загальна сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості - 585 342 грн 51 коп., 3 % річних - 3 009 грн 97 коп. та загальна сума інфляційних втрат - 26 411 грн 49 коп.

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно ч. 1 ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом, може бути підставою для скасування заочного рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом заяви сторони про застосування наслідків спливу строку позовної давності, викладеної у заяві по перегляд заочного рішення районного суду, при тому, що у перегляді заочного рішення було відмовлено.

Оскільки ст. 267 ЦК України є нормою матеріального права, суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності, яка не була заявлена в суді першої інстанції до ухвалення рішення.

Указаний правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року № 6-780цс15 та від 02 березня 2016 року № 6-2307цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Наведеного апеляційний суд не врахував та дійшов до помилкового висновку про можливість застосування наслідків спливу строку позовної давності до спірних правовідносин, оскільки до ухвалення заочного рішення, яке було предметом перегляду судом апеляційної інстанції, відповідач із заявою про застосування строку позовної давності не звертався, а на стадії апеляційного провадження таке право у нього відсутнє.

Задовольнивши заяву ОСОБА_7 про застосування строку позовної давності, яку він подав до суду апеляційної інстанції, апеляційний суд порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору по суті.

Крім того, стягуючи з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача пеню за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 06 березня 2014 року по 27 лютого 2015 року в розмірі 172 625 грн 28 коп., апеляційний суд не звернув уваги на ту обставину, що позивачем уточнювалися позовні вимоги, в тому числі щодо розміру та періоду нарахування заборгованості по пені, а саме по 15 червня 2015 року в сумі 585 342 грн 51 коп. (а. с. 48-49).

За таких обставин, висновки апеляційного суду про необхідність стягнення на користь позивача пені за період з 06 березня 2014 року по 27 лютого 2015 року (за 1 рік) в розмірі 172 625 грн 28 коп. вважати обґрунтованими не можна, оскільки такі висновки суперечать вимогам уточненого позову у вказаній вище частині та судове рішення апеляційного суду не містить розрахунку задоволених відповідних грошових вимог позивача щодо пені.

За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру заборгованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Не можна погодитися і з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі, оскільки до таких висновків міськрайонний суд дійшов з порушенням норм ЦПК України і це вірно встановлено апеляційним судом при розгляді справи в апеляційному порядку.

Порушення судом першої інстанції норм ЦПК України призвело до неповного встановлення судом обставин справи та передчасних висновків суду щодо характеру спірних правовідносин, їх правового регулювання.

Оскільки судами не встановлено тих обов'язкових фактичних обставин справи від яких залежить її правильне вирішення, ухвалені у справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 09 листопада 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук
Судді:В.С. Висоцька М.К. Гримич Г.І. Мостова І.М. Фаловська