Ухвала

іменем україни

25 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ступак О.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г.,

Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області, третя особа - Державне підприємство «Володимирське», про поновлення на роботі, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 14 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, в якому посилався на те, що 19 лютого 2004 року Державним департаментом продовольства Міністерства аграрної політики України за погодженням з головою Казанківської райдержадміністрації з ним було укладено контракт від 19 лютого 2004 року № 507 на строк з 19 лютого 2004 року по 19 лютого 2007 року. У зв'язку з прийняттям у 2006 році рішення про приватизацію Державного підприємства «Володимирське» (далі - ДП «Володимирське») та передачею його в управління Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Миколаївській області (далі - РВ ФДМУ по Миколаївській області), до контракту від 19 лютого 2004 року № 507 були внесені відповідні зміни шляхом підписання додаткової угоди від 19 вересня 2006 року № 2, відповідно до якої контракт вважався чинним до моменту виходу наказу РВ ФДМУ по Миколаївській області про перетворення ДП «Володимирське» у відкрите акціонерне товариство та викладено у новій редакції п. 31 розділу 6 контракту: «Цей контракт діє з 19 лютого 2004 року до моменту виходу наказу РВ ФДМУ по Миколаївській області про перетворення ДП «Володимирське» у відкрите акціонерне товариство, яке буде його правонаступником». 20 липня 2016 року на сайті відповідача позивач дізнався про те, що на підставі наказу від 02 липня 2016 року № 349-п його звільнено з посади директора ДП «Володимирське». 04 серпня 2016 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про те, що з 02 липня 2016 року керівником ДП «Володимирське» є ОСОБА_4 Оскільки з 08 липня 2016 року позивач тимчасово непрацездатний у зв'язку з захворюванням, він від головного бухгалтера ДП «Володимирське» дізнався про те, що 13 липня 2016 року на ДП «Володимирське» приїжджав юрист відповідача, який вручив їй під підпис копію наказу від 02 липня 2016 року № 349-п та копію наказу від 12 липня 2016 року № 360-п. Також позивач зазначив, що не допускав жодного порушення своїх трудових обов'язків, передбачених контрактом. Вважає розірвання контракту та його звільнення безпідставними і незаконними з огляду на порушення відповідачем ч. 1 ст. 147, ст. ст. 148, 149 КЗпП України, п. 25 контракту від 19 лютого 2004 року № 507.

На підставі вищевикладеного, а також з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивач просив скасувати наказ РВ ФДМУ по Миколаївській області від 02 липня 2016 року № 349-п «Про розірвання контракту від 19 лютого 2004 року № 507 з керівником ДП «Володимирське» та звільнення ОСОБА_3», а також наказ РВ ФДМУ по Миколаївській області від 12 липня 2016 року № 360-п «Про внесення змін до наказу РВФДМУ по Миколаївській області від 02 липня 2016 року № 349-п» та поновити його на роботі з 13 вересня 2016 року на посаді директора ДП «Володимирське».

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 14 грудня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ч. 2 ст. 337 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Судові рішення першої й апеляційної інстанцій відповідають зазначеним нормам процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Судами установлено, що згідно з наказом від 17 грудня 2003 року № 46 «Про реорганізацію державного підприємства радгоспу «Гвардія Ілліча» на базі державного майна структурного підрозділу Володимрської філії державного підприємства радгоспу «Гвардія Ілліча» створено ДП «Володимирське» та призначено його директором ОСОБА_3 із наступним після державної реєстрації підприємства укладенням з ним контракту.

14 січня 2004 року проведено державну реєстрацію ДП «Володимирське».

Статутом ДП «Володимирське», затвердженим наказом РВ ФДМУ по Миколаївській області від 13 вересня 2012 року № 464-п, передбачено, що ДП «Володимирське» засноване на державній власності та належить до сфери управління РВ ФДМУ по Миколаївській області; директор підприємства несе відповідальність за формування та виконання фінансових планів, додержання трудової, фінансової дисципліни і вимог законодавства.

Майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на підставі господарського відання. Контроль за ефективністю використання, збереження та обліком закріпленого майна здійснює уповноважений орган управління.

Відповідно до вимог п. 5.15 використання фондів здійснюється відповідно до фінансового плану підприємства.

За умовами п. 7.4 статуту із директором підприємства укладається контракт, в якому зазначаються строк найму, його права, обов'язки та відповідальність, умови матеріального забезпечення, звільнення з посади, інші умови найму; п. 7.5 передбачає, що директор призначається на посаду за результатами конкурсного відбору.

Директор самостійно вирішує питання діяльності за винятком тих, які віднесені до компетенції уповноваженого органу управління ( п. 7.6).

При цьому директор несе відповідальність за формування та виконання фінансових планів, додержання фінансової дисципліни і вимог законодавства (п. 7.8 ).

Розділом 9 статуту передбачено, що основним показником фінансових результатів господарської діяльності підприємства є прибуток. Розподіл прибутку підприємства здійснюється відповідно до затвердженого фінансового плану підприємства з урахуванням вимог ГК України та інших законів України. У фінансовому плані підприємства затверджуються суми коштів, які спрямовуються державі як власнику і зараховуються до державного бюджету. Складення, затвердження і контроль за виконанням фінансового плану підприємства здійснюється в установленому законом порядку. Аудит фінансової діяльності підприємства здійснюється згідно із законодавством.

П. 9.5 статуту передбачає, що складання, затвердження та контроль за виконанням фінансового плану підприємства здійснюється у встановленому законом порядку.

За п. 4.15 розділу 6 статуту підприємства, збитки, завдані підприємству в результаті порушення його майнових прав громадянами, юридичними особами і державними органами, відшкодовуються підприємству відповідно до закону.

За виконання функцій підприємства відповідає його керівник відповідно до контракту та розділу 7 статуту.

19 лютого 2004 року між Державним департаментом продовольства Міністерства аграрної політики України (далі -орган управління майном) в особі голови Державного департаменту продовольства ОСОБА_5 за погодженням з головою Казанківської райдержадміністрації ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладено контракт № 507 строком із 19 лютого 2004 року до 19 лютого 2007 року, згідно з яким останній як керівник зобов'язався безпосередньо і через адміністрацію підприємства здійснювати поточне управління (керівництво) підприємством, забезпечувати за підприємством державного майна, а орган управління майном зобов'язався створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці керівника.

Указаним контрактом передбачено, що керівник є повноважним представником підприємства під час реалізації повноважень, функцій, обов'язків підприємства, передбачених актами законодавства, статутом підприємства, іншими нормативними документами; керівник підзвітний органу управління майном у межах, встановлених законодавством, статутом підприємства та цим контрактом.

Також конрактом передбачено, що керівник забезпечує складання в установленому порядку річного фінансового плану підприємства та подає його на затвердження органу управління майном, з яким укладено цей контракт.

Згідно з п. 8 контракту керівник згідно з чинним законодавством несе відповідальність за порушення укладання договорів оренди нерухомого майна, закріпленого за підприємством та за невжиття заходів щодо погашення заборгованості з орендної плати.

За п. п. 9, 10 контракту керівник подає органу управління майном, із яким укладено контракт, звіт про результати виконання показників, передбачених контрактом, за встановленою формою. У разі невиконання передбачених контрактом показників керівник подає органу управління майном разом зі звітом пояснення щодо причин їх невиконання. При цьому орган управління має право вимагати від керівника достроковий звіт про його дії, якщо останній допустив невиконання, чи неналежне виконання своїх обов'язків щодо управління підприємством та розпорядження його майном.

Відповідно до п. 11 контракту орган управління майном інформує про галузеву науково-технічну політику; інформує про державні потреби в продукції підприємства; надає інформацію на запит керівника; звільняє керівника у разі закінчення контракту, достроково за вимогою керівника, а також у випадку порушень законодавства та умов контракту; організовує фінансовий контроль за діяльністю підприємства та затверджує його річний фінансовий план; здійснює контроль за ефективністю використання і збереження закріпленого за підприємством державного майна; своєчасно вживає заходів до запобігання банкрутства підприємства у разі його неплатоспроможності.

Пунктом 22 контракту передбачено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання обов'язків, передбачених цим контрактом, сторони несуть відповідальність згідно із законодавством та цим контрактом.

Згідно з п. 25 контракт припиняється після закінчення терміну дії контракту, за згодою сторін, до закінчення терміну дії контракту у випадках, передбачених п. п. 26, 27 контракту та з інших підстав, передбачених законом та цим контрактом. Керівник може бути звільненим з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи органу управління майном, у тому числі за пропозицією місцевого органу державної виконавчої служби, до закінчення терміну його дії у разі одноразового грубого порушення керівником законодавства, чи обов'язків, передбачених контрактом, у результаті чого для підприємства настали значні негативні наслідки (понесено збитки, виплачено штрафи і т.п.); у разі невиконання підприємством зобов'язань перед бюджетом та Пенсійним фондом щодо сплати податків, зборів та інших обов'язкових платежів, а також невиконання підприємством зобов'язань щодо виплати заробітної плати працівникам чи недотримання графіка погашення заборгованості із заробітної плати; у разі непогодження з органами, уповноваженими управляти відповідним майном, кошторисів доходів і видатків підприємств, у разі неподання на затвердження органу управління майном річного фінансового плану підприємства, у разі непогодження з органами кошторисів доходів і видатків підприємства.

Додатковою угодою від 19 вересня 2006 року № 2 до контракту від 19 лютого 2004 року № 507 внесено зміни, а саме: за цим контрактом керівник зобов'язується безпосередньо і через адміністрацію підприємства здійснювати поточне управління (керівництво) підприємством, забезпечувати його високоприбуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством державного майна, а орган управління майном зобов'язується створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці керівника; керівник вживає заходи щодо дотримання вимог РВ ФДМУ по Миколаївській області відносно умов приватизації, а саме: виконує накази та розпорядження, обов'язкові для адміністрації об'єкта приватизації, що пов'язані з інвентаризацією майна, розробкою плану приватизації та установчих документів.

Пунктом 6 додаткової угоди від 19 вересня 2006 року № 2 передбачено, що цей контракт діє з 19 лютого 2004 року до моменту виходу наказу РВ ФДМУ по Миколаївській області про перетворення ДП «Володимирське» у відкрите акціонерне товариство, яке буде його правонаступником. Станом на час розгляду справи в суді такого наказу не видавалося.

Також установлено, що фінансовий план підприємства на 2016 рік був вчасно у 2015 році затверджений у встановленому порядку, і не передбачав витрат на капітальні інвестиції в І кварталі у розмірі 529 200 грн. У фінансовому плані підприємства на 2015 рік (4 квартал) були передбачені витрати на капітальні інвестиції у розмірі 480 тис. грн. Однак через несвоєчасне проведення необхідних дій працівниками підприємства, передбачених Законом України «Про здійснення державних закупівель», тендерна закупівля сільськогосподарської техніки в 2015 році здійснена не була.

08 квітня 2016 року головним спеціалістом відділу оцінки майна на ім'я заступника начальника РВ ФДМУ по Миколаївській області направлено доповідну записку про здійснення ДП «Володимирське» у І кварталі 2016 року придбання основних засобів на суму 529 200 грн, при цьому, за погодженням здійснення зазначених витрат до РВ ФДМУ по Миколаївській області підприємство не зверталося та в затвердженому плані не передбачалося, що є порушенням п. 1 розділу 1 постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2012 року № 899 «Про порядок здійснення витрат суб'єктами господарювання державного сектору економіки».

08 квітня 2016 року за вих. № 01-35/285 на ім'я начальника РВ ФДМУ по Миколаївській області Сальнікова О.О. надійшло звернення народного депутата України Валентирова С.В. про проведення перевірки в частині реалізації сільськогосподарської продукції, оплати праці та умов контракту з керівником підприємства.

Із метою перевірки фактів, викладених у зверненні народного депутата України Валентирова С.В., створено комісію у складі: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, стосовно порушення вимог чинного законодавства на ДП «Володимирське».

15 квітня 2016 року за вих. № 14-02-00746 РВ ФДМУ по Миколаївській області на ім'я директора ДП «Володимирське» ОСОБА_3 надіслано листа, яким повідомлено, що 26 квітня 2016 року комісією буде проведено виїзну перевірку фактів, викладених у зверненні народного депутата України.

Згідно з актом перевірки додержання вимог чинного законодавства на ДП «Володимирське» від 26 квітня 2016 року - 12 травня 2016 року комісія дійшла таких висновків: у результаті аналізу даних бухгалтерського та складського обліку фактів незаконного продажу підприємством продукції у 2015 році не встановлено; протягом 2015 року відрахування із заробітної плати та нарахування на фонд оплати праці проводяться згідно з вимогами чинного законодавства, неправомірного застосування податкової соціальної пільги не встановлено; фактів виплати заробітної плати готівкою «в конвертах» без сплати податків не встановлено; непроведення керівництвом ДП «Володимирське» достатньої претензійно-позовної роботи призвело до утворення безнадійної дебіторської заборгованості, чим завдано матеріальної шкоди (збитків) підприємству на суму 366 252 грн; умови контракту № 507 з керівником ДП «Володимирське» не відповідають вимогам постанови Кабінету Міністрів України № 203 у частині встановлення терміну закінчення дії контракту.

У вказаних актах міститься пропозиція комісії до РВ ФДМУ по Миколаївській області як органу управління на підставі зроблених комісією висновків визначити доцільність розірвання контракту з керівником ДП «Володимирське» ОСОБА_3 та оголошення конкурсу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2008 року № 777 «Про проведення конкурсного відбору керівників державних суб'єктів господарювання» або переукладання контракту з керівником ДП «Володимирське», встановивши граничний термін дії цього контракту відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 203.

21 квітня 2016 року заступнику начальника РВ ФДМУ по Миколаївській області надано доповідну головного спеціаліста про те, що на порушення вимог п. 10 контракту ОСОБА_3 не прибув до регіонального відділення та не надав пояснень щодо здійснення у І кварталі 2016 року непередбачених фінансовим планом капітальних інвестицій та обґрунтувань необхідності внесення змін до фінансового плану на 2016 рік та запропоновано вжити заходи дисциплінарного впливу.

17 травня 2016 року комісія РВ ФДМУ по Миколаївській області з проведення фінансово-економічного аналізу господарської діяльності за підсумками роботи протягом І кварталу 2016 року ухвалила рішення № 2/2, яким: згідно з вимогами п. 6 Методичних рекомендацій результати фінансово-господарської діяльності ДП «Володимирське» за підсумками роботи протягом І кварталу 2016 року відповідають оцінці задовільно (8 балів); фінансовий план на І квартал 2016 року підприємством не виконано; умови контракту між РВ ФДМУ по Миколаївській області та директором ДП «Володимирське» ОСОБА_3 виконано не в повному обсязі; відповідно до пп. «б» та «і» п. 26 розділу 5 контракту від 19 лютого 2004 року № 507 у зв'язку з допущенням ОСОБА_3 завдання матеріальної шкоди (збитків) підприємству на суму 366 200 тис. грн та здійснення непередбачених фінансовим планом на 2016 рік витрат у сумі 529 200 тис. грн рекомендовано РВ ФДМУ по Миколаївській області розірвати контракт із директором ДП «Володимирське» ОСОБА_3

19 травня 2016 року позивачем надано заперечення на акт перевірки додержання вимог чинного законодавства на ДП «Володимирське» та рішення комісії РВ ФДМУ по Миколаївській області з проведення фінансово-економічного аналізу господарської діяльності за підсумками роботи протягом І кварталу 2016 року від 17 травня 2016 року № 2/2.

24 червня 2016 року за вих. № 14-11-01200 РВ ФДМУ по Миколаївській області повідомлено ОСОБА_3 про те, що вноситись зміни в акт перевірки та переглядатись оцінка результатів фінансово-господарської діяльності підприємства протягом І кварталу 2016 року не будуть.

Вищевказані рішення ОСОБА_3 у встановленому законом порядку не оскаржувалися.

Наказом від 02 липня 2016 року № 349-п, виданим начальником РВ ФДМУ по Миколаївській області Сальніковим О.О., розірвано з 11 липня 2016 року контракт від 19 лютого 2004 року № 507, укладений між керівником РВ ФДМУ по Миколаївські області та керівником ДП «Володимирське», та звільнено ОСОБА_3 з посади директора ДП «Володимирське»; з 11 липня 2016 року до укладення контракту з керівником ДП «Володимирське» виконання обов'язків директора цього підприємства покладено на ОСОБА_4; ОСОБА_4 та ОСОБА_3 наказано оформити у встановленому порядку передавальний акт майна та документації ДП «Володимирське», який у місячний термін подати на затвердження РВ ФДМУ по Миколаївські області. Також у наказі зазначено, що контракт розірвано у зв'язку з грубим порушенням директором ДП «Володимирське» ОСОБА_3 обов'язків, передбачених контрактом, що призвело до завдання матеріальної шкоди (збитків) підприємству на суму 366 300 тис. грн, здійснення непередбачених фінансовим планом на 2016 рік витрат у сумі 529 200 тис. грн.

На підставі викладеного та вимог п. 8 ст. 36, п. 1 ст. 41 КЗпП України, Закону України «Про управління об'єктами державної власності» від 21 вересня 2006 року, постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору із керівниками підприємства, що є у державній власності», пп. «б», «і» п. 26 розділу 5 контракту від 19 лютого 2004 року № 507, із врахуванням листа Миколаївської обласної державної адміністрації та листа-погодження Казанківської районної державної адміністрації, начальником РВ ФДМУ по Миколаївські області постановлено вищевказаний наказ.

Наказом РВ ФДМУ по Миколаївській області від 12 липня 2016 року № 360-п внесено зміни до наказу від 02 липня 2016 року № 349-п, згідно з якими п. 1 наказу викладено в наступній редакції: «Розірвати контракт № 507 від 19.02.2004 року, укладений між керівником Регіонального відділення ФДМУ по Миколаївській області та керівником ДП «Володимирське» та звільнити ОСОБА_3 із посади директора ДП «Володимирське» з першого дня виходу ОСОБА_3 з лікарняного»; п. 3 наказу після фрази «у місячний термін» доповнено словами «після першого дня виходу ОСОБА_3 з лікарняного».

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового контракту є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці, умови розірвання договору, у тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Таким чином, виходячи із особливостей зазначеної форми договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, при укладенні контракту закон надав право сторонам встановлювати їхні права, обов'язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність керівника за додаткові підстави розірвання договору.

Згідно з п. 8 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору передбачено підстави, зазначені в контракті.

Згідно зі ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, та не пізніше шести місяців із дня вчинення проступку. Виявлення проступку означає не тільки виявлення його факту, але і дії або бездіяльності у вигляді проступку, а також встановлення характеру порушення, причинного зв'язку між діями та наслідками та вини у цьому працівника.

На підставі установлених судами обставин справи суди дійшли обґрунтованого висновку щодо правомірності звільнення позивача за порушення умов контракту на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України, оскільки відповідно до п. 7.8 статуту підприємства директор несе відповідальність за формування та виконання фінансових планів, додержання фінансової дисципліни і вимог законодавства, а уповноважений орган управління відповідно до покладених на нього завдань згідно з розділом 8 статуту затверджує фінансові та інвестиційні плани підприємства та здійснює контроль за їх виконанням у встановленому порядку.

При цьому суд правильно виходив із того, що про необхідність здійснення витрат на капітальні інвестиції в І кварталі 2016 року позивачу було відомо ще наприкінці 2015 року, проте, продовжуючи дії, пов'язані з процедурою тендерної закупівлі техніки, позивач як керівник підприємства, не вжив заходів із внесення змін у фінансовий план на 2016 рік у передбаченому порядку перед здійсненням витрат на капітальні інвестиції, і як наслідок підприємством були здійснені витрати в першому кварталі фінансового плану на 2016 рік на капітальні інвестиції у розмірі 529 200 тис. грн, не передбачені фінансовим планом на 2016 рік.

У зв'язку з цим суд правильно вважав, що підприємство не мало права здійснювати витрати на капітальні інвестиції в І кварталі 2016 року у визначеному фінансовим планом на 2015 рік чи в іншому розмірі без внесення змін до затвердженого у встановленому порядку фінансового плану підприємства на 2016 рік, який таких витрат не передбачав.

Таким чином, факт здійснення витрат на капітальні інвестиції у І кварталі 2016 року, які не були передбачені фінансовим планом підприємства на 2016 рік, та до внесення відповідних змін до фінансового плану на 2016 рік у передбаченому законом порядку, суд обгрунтовано вважав таким, що свідчить про грубе порушення підприємством виконання фінансового плану та про недодержання фінансової дисципліни і вимог законодавства, відповідальність за яке згідно з п. 7.8 статуту підприємства несе директор підприємства.

За таких обставин правильним є висновок суду, що вчинення позивачем одноразового грубого порушення законодавства, яке виразилося в непогодженні у встановленому законом порядку видатків підприємства, здійсненні витрат на капітальні інвестиції, які не були передбачені фінансовим планом підприємства на 2016 рік, та обов'язків, передбачених контрактом, тобто грубого порушення встановленого законодавчими актами порядку управління майном та контролю за виконанням фінансового плану суб'єктом господарювання державного сектору економіки, у результаті чого для підприємства настали значні негативні наслідки, згідно з п. п. 25, 26 контракту є підставою для припинення контракту до закінчення його дії.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що звільнення позивача саме на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України здійснено відповідно до вимог трудового законодавства.

Також апеляційний суд правильно вважав помилковим посилання місцевого суду на п. 1 ст. 41 КЗпП України, проте, установивши, що такі помилкові висновки суду не призвели до неправильного вирішення справи щодо правомірності звільнення позивача в цілому, апеляційний суд обгрунтовано залишив без змін рішення суду першої інстанції.

Крім того, суди обгрунтовано вважали безпідставним посилання позивача на пропуск строку притягнення до дисциплінарної відповідальності, зважаючи на те, що порушення мали місце у І кварталі 2016 року, виявлення порушення мало місце у квітні-травні 2016 року, пояснення надані у травні 2016 року та накази видані відповідно 02 та 12 липня 2016 року.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов обґрунтованого висновку, що порушення трудових прав позивача з боку відповідача не було.

Ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Статтею 212 ЦПК України установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам ст. ст. 213-215, 315 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Посилання позивача у касаційній скарзі на те, що судами порушено норми процесуального права, а саме: ч. 2 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. ч. 1, 2 ст. 57, ч. ч. 3, 4 ст. 60, ст. ст. 212, 214, 215, ч. 1 ст. 303, п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 315 ЦПК України є помилковими, крім того, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи касаційним судом не передбачено.

Наведені у касаційній скарзі доводи щодо підстав звільнення позивача були предметом дослідження й оцінки апеляційного суду, який їх обгрунтовано спростував, про що свідчить зміст оскаржуваного судового рішення.

Крім того, судами належним чином перевірені доводи позивача щодо строків застосування дисциплінарної відповідальності, що також вбачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, які на підставі всебічно досліджених доказів дійшли обґрунтованого висновку про непорушення вимог ст. 148 КЗпП України. Таким чином, аналогічні доводи касаційної скарги є безпідставними.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів не знаходить підстав для висновків про порушення судами норм матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі позивач, і останнім не спростосовано висновків судів по суті вирішеного спору, а оскаржувані судові рішення є достатньо повними та обґрунтованими.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Ступак

Судді: Є.П. Євграфова

Ю.Г. Іваненко

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко