Єдиний унікальний номер: 448/1339/16-ц
Провадження № 2/448/139/17
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

19.06.2017 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Білоус Ю.Б.,

при секретарі Рушеляк Г.С.,

за участю:

позивача за первісним позовом ОСОБА_1,

його представника ОСОБА_2,

відповідачки за первісним позовом ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_6 у справах дітей Зборівської райдержадміністрації та ОСОБА_6 у справах дітей Мостиської райдержадміністрації, про відібрання дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 05.10.2016 року звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що з 16.11.2007року він перебував з відповідачкою ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі за час якого у них народився син ОСОБА_7, 22.04.2008року народження.

Стверджує, що сімейні відносини між ним та дружиною не склалися, а тому остання звернулася до Зборівського районного суду Тернопільської області із позовом про розлучення, про що судом 03 серпня 2015 прийнято відповідне рішення про розірвання шлюбу. Однак задовго до розлучення і по сьогоднішній день їх син проживає разом з ним (позивачем) в с. Цеброві по вул.Шевченка, буд. № 137, Зборівського району Тернопільської області в господарстві його діда ОСОБА_8 Колишня дружина ОСОБА_5 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, але постійно перебуває закордоном на роботі. З тих підстав, 13 серпня 2015 року він із відповідачкою підписали Договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського МНО ОСОБА_9 за реєстр.№1042, згідно умов якого місцем проживання їхнього малолітнього сина визначено місце проживання батька дитини.

Зазначає, що цей Договір укладений на термін до виповнення дитиною повноліття (п. 4.1.) і може переглядатися у випадках (п. 4.2.): по досягненню дитиною десятирічного віку; по досягненню дитиною чотирнадцятирічного віку. За згодою Сторін в період дії Договору зміни та доповнення до нього вносяться шляхом укладення додаткового договору, посвідченого нотаріально. Таким же шляхом договір може бути розірвано. Одностороння відмова від виконання Договору або одностороння зміна його умов не допускається. При відсутності домовленості між Сторонами питання зміни чи розірвання цього Договору вирішуються в судовому порядку.

Вказує, що на сьогоднішній день їхньому синові виповнилося вісім років, а тому підстав для перегляду чи зміни укладеного Договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини немає. В свою чергу, він не порушив жодних із умов діючого Договору, за яким доглядав та опікувався своїм сином. Більше того, дитина з часу народження проживає в його селі Цебрів Зборівського району, де для нього облаштовані умови проживання, навчання і відпочинку, сформоване коло друзів як в школі так і на дозвіллі та інші не менш важливі для дитини умови. Проте, 01.09.2016 року в другій половині дня його колишня дружина (відповідачка по справі) самовільно змінила місце проживання нашого сина, викравши його за місцем постійного проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2. Він відповідно звернувся із заявою в правоохоронні органи, але реальної допомоги з їх сторони не отримав. Більше того, дитина не відвідує Загальноосвітньої школи І - II ступенів с.Цеброва Зборівського району, де він переведений до третього класу, починаючи із 02 вересня 2016 року. За таких обставин, відповідно до положень ст..160,161,162 СК України, змушений звернутися до суду із даним позовом про відібрання дитини для захисту прав свого малолітнього сина.

З огляду на наведене, просить суд (з урахуванням уточнених позовних вимог - а.с.49) ухвалити рішення про відібрання його малолітнього сина ОСОБА_7, 22.04.2008року народження, у відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (бабусі дитини), і передати дитину йому.

В ході розгляду даної справи, ухвалою суду від 08.12.2016 року ОСОБА_3, за клопотанням позивача ОСОБА_1, було залучено до участі у справі якості співвідповідача, оскільки дитина на той час знаходилася у неї на вихованні, а відповідачка ОСОБА_5 перебуває за кордоном.

Крім того, 08.12.2016року представник відповідачки ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_10 подав до суду зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_6 у справах дітей Зборівської райдержадміністрації та ОСОБА_6 у справах дітей Мостиської райдержадміністрації, про визнання недійсним договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, в якій просив визнати недійсним договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 13.08.2015року та визначити місцем проживання дитини ОСОБА_7 з його матірю ОСОБА_5 Однак, вказана зустрічна позовна заява, ухвалою суду від 19.06.2017року була залишена без розгляду у звязку із повторним не прибуттям належно повідомленого позивача (відповідачки за первісним позовом ОСОБА_5М.) та її представника у судове засідання без поважних причин.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі з вищенаведених підстав. Разом із цим, ОСОБА_1 пояснив, що після закінчення навчального року у школі та настання канікул він забрав свого малолітнього сина ОСОБА_11 до себе додому та на даний час, тобто станом на момент розгляду справи в суді - 19.06.2017року, дитина проживає разом із ним за його місцем проживання. Відповідачка в черговий раз виїхала за кордон на роботу, де знаходиться і надалі.

Відповідачка за первісним позовом ОСОБА_5 та її представник адвокат ОСОБА_10 в судові засідання на 01.06.2017року та 19.06.2017року не зявилися, хоча були своєчасно і належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, і не повідомили про причини своєї неявки, а також від них не надходило клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за їх відсутності.

Співвідповідачка за первісним позовом ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечила, покликаючись на те, що для дитини краще проживати разом із нею (бабою) та її дочкою (матірю дитини), оскільки вона має можливість постійно піклуватися про неї, доглядати її, для дитини у них створені належні умови для проживання та виховання. Також зазначає, що у разі якщо дитина проживатиме разом із батьком, то її дочка (мати дитини) буде обмежена у спілкуванні з дитиною та її вихованні.

Представник третьої особи - ОСОБА_6 у справах дітей Мостиської райдержадміністрації Львівської області ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначила, що на її думку позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки відпали підстави позову.

Представник третьої особи ОСОБА_6 у справах дітей Зборівської райдержадміністрації Тернопільської області у судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без їхньої участі.

Заслухавши пояснення сторін та третіх осіб, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (сторони у справі) з 16.11.2007року перебували між собою у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 03.08.2015року (а.с.5) було розірвано.

За час даного шлюбу у сторін народилася одна дитина син ОСОБА_7, 22.04.2008року народження, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ИД №065912 від 06.05.2008року (а.с.4).

Після розірвання шлюбу мати і батько дитини проживають окремо. Син ОСОБА_11 залишився проживати разом із батьком за місцем його проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3, де народився і проживає з народження. Відповідачка ОСОБА_5 проживає та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявною в матеріалах справи копією довідки, виданої Озерянською сільською радою Зборівського району Тернопільської області №2322 від 05.09.2016року (а.с.10) та копією акту обстеження матеріально побутових умов проживання неповнолітнього ОСОБА_7, складеного комісією Озерянської сільської ради Зборівського району Тернопільської області №2323 від 05.09.2016року (а.с.11).

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Зборівської районної державної адміністрації №5 від 13.08.2015року (а.с.48) було рекомендовано ОСОБА_12 та ОСОБА_5 відповідно до п.4 ст.157 СК України укласти у письмовій формі договір щодо виховання малолітнього сина ОСОБА_7

У відповідності до вказаного рішення Зборівської РДА, 13.08.2015року між батьками дитини батьком ОСОБА_1 та матірю ОСОБА_5 було укладено Договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини (а.с.6,7), посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстр.№1042 від 13.08.2015року (далі Договір).

Відповідно до умов даного Договору (п.1.2, п.1.3 Договору) батьки домовилися про місце проживання дитини та порядок здійснення батьківських прав батьком та матірю, яка проживатиме окремо від дитини. Місцем проживання дитини батьки визначили місце проживання батька (позивача ОСОБА_1В.).

П.2.1. Договору передбачено, що мати має право без перешкод спілкуватися з дитиною (по телефону, шляхом листування, за допомогою електронної пошти, іншими засобами через операторів міжнародного голосового звязку та інтернет телефонії тощо) в тому числі у будь-який день тижня та у будь який зручний для дитини час, а також має право, за попередньою домовленістю з батьком, зустрічатися з дитиною, брати дитину до себе за місцем свого проживання або їздити на відпочинок спільно з дитиною.

Як вбачається із пояснень сторін та сторонами не оспорюються, що відповідачка ОСОБА_5 у вересні 2016 року самовільно, без згоди батька дитини позивача ОСОБА_1, змінила місце проживання їхнього малолітнього сина ОСОБА_7 та забрала його за своїм місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_5.

Однак, в судовому засіданні встановлено, що на даний час, тобто станом на момент розгляду справи в суді - 19.06.2017року, дитина знову проживає разом із батьком за його місцем проживання.

Згідно п.7 ст.7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п.8 ст.7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Виходячи з положень ст.ст. 8, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У відповідності до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Конвенція є міжнародним договором, приєднавшись до якого в 1991 році, Україна взяла на себе зобов'язання щодо забезпечення прав дитини, закріплених у цьому документі. Конвенція - частина законодавства України, як міжнародний договір має пріоритет над національним законодавством, її застосування обов'язкове. Вона ґрунтується на принципах, закріплених у Декларації, і розвиває її положення, встановлюючи зобов'язання для країн-учасниць.

Національне сімейне законодавство, яке будується на основі Конвенції, передбачає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суд виходить з принципу рівності прав і обов'язків обох батьків, віддаючи перевагу тому з них, хто може створити найбільш сприятливі умови для виховання дитини.

Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Дмитровицької сільської ради Мостиського району Львівської області №891 від 08.09.2016року (а.с.38) відповідачка ОСОБА_5 проживає разом із батьком ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_6, матірю ОСОБА_3 (співвідповідачкою у справі), ІНФОРМАЦІЯ_6, сином ОСОБА_7, 2008року народження (проживає без реєстрації), братами ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_7, та ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_8.

Із характеристики Дмитровицької сільської ради Мостиського району Львівської області №191 від 08.09.2016року (а.с.39) видно, що відповідачка ОСОБА_5 за час проживання характеризується з позитивної сторони, доброзичлива, ввічлива і чуйна людина. Виховує сина, дбайлива матір. Заяв та скарг та ОСОБА_5 не поступало.

Разом із цим, як вбачається із пояснень сторін відповідачка ОСОБА_5 тривалий час перебуває за кордоном (в Іспанії) на роботі. Згідно листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України Вих.№0.64-5173/0/15-17 від 13.02.2017року (а.с.74) встановлено, що за останні три роки відповідачка ОСОБА_5 була на території України менше шести місяців, а саме з 04.08.2014 по 17.09.2014 року; з 07.07.2015 по 26.08.2015 року; з 14.07.2016 по 21.09.2016 року; з 12.01.2017 по 08.02.2017 року.

В свою чергу, позивач ОСОБА_1 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_9 в житловому будинку, що знаходиться по вул.Шевченка, 137, де разом із ним зареєстровані та проживають: син ОСОБА_7, 22.04.2008року народження; дід ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_10; баба ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_11, також є зареєстрованими але проживають за іншими адресами брат ОСОБА_17 та дядько ОСОБА_18, що вбачається із довідки, виданої Озерянською сільською радою Зборівського району Тернопільської області №2322 від 05.09.2016року (а.с.10).

Згідно акту обстеження матеріально побутових умов проживання неповнолітнього ОСОБА_7, складеного комісією Озерянської сільської ради Зборівського району Тернопільської області №2323 від 05.09.2016року (а.с.11) встановлено, що житловий будинок, в якому проживає неповнолітній ОСОБА_7, облаштований меблями, комунікаціями, в тому числі гарячою водою. Дитині створені умови для нормального проживання. ОСОБА_19 проживає разом зі своїм батьком ОСОБА_1, дідом ОСОБА_20, прадідом ОСОБА_8, прабабою ОСОБА_16 Дитина доглянута, завжди чиста та охайно вдягнута. ОСОБА_19 забезпечений житловою кімнатою, де знаходиться його навчальний стіл, компютер та інші особисті речі. Батько постійно здійснює контроль за навчанням сина та контролює те, чим дитина займається після уроків, як проводить свій вільний час.

Як вбачається із копії характеристики, виданої Озерянською сільською радою Зборівського району Тернопільської області №2321 від 05.09.2016року (а.с.12), позивач ОСОБА_1, проживаючи в ІНФОРМАЦІЯ_12, громадського порядку не порушує, зарекомендував себе з позитивної сторони, ввічливий, трудолюбивий. Користується хорошим авторитетом серед товаришів. У зловживанні спиртними напоями та вживанні наркотиків не замічався. Має на утриманні і вміло виховує свого сина ОСОБА_11, 22.04.2008року народження.

ОСОБА_6 у справах дітей Зборівської районної державної адміністрації № 28/01-02-30 від 03 лютого 2017 року (а.с.100), серед іншого встановлено: «ОСОБА_7 навчався в ЗОШ І-ІІ ст. с.Цеброва з 2014року. Вибув з третього класу 07.09.2016року. ОСОБА_21 відвідував систематично. Пропусків без поважних причин не було. ОСОБА_22 займався батько ОСОБА_1. Він був головою батьківського комітету класу та членом ради школи. Відвідував усі класні та загальношкільні батьківські збори. Брав активну участь у новорічних святах, святі осені, святі «Веселкова України», та святі Букварика. З його участю проводився капітальний ремонт підлоги в спортивному залі та поточні ремонти класної кімнати. ОСОБА_22 та навчанню сина приділяв належну увагу. Зокрема і фізичному розвитку. Забезпечував всім необхідним для навчання згідно програми. Батько був частим гостем в школі. ОСОБА_11 завжди був чистий, охайний, доглянутий».

Крім того, ОСОБА_6 у справах дітей Зборівської РДА № 5-Ф-5/40-130 від 24 квітня 2017 року додатково підтверджено належну поведінку батька по відношенню до сина ОСОБА_11. Зазначено, що за результатами інформації, яку зібрала ОСОБА_6 у справах дітей, служба не вбачає у вчинках ОСОБА_1 дій, які б підтверджували невиконання ним батьківських обовязків відносно його малолітнього сина ОСОБА_7

Згідно ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до положень ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.

Згідно ч.1 ст.162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що на момент звернення позивача до суду із даним позовом між сторонами фактично існував спір щодо визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_7, 22.04.2008року народження. Крім того, між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв'язку з цими обставинами загострились взаємовідносин між батьками дитини, така ситуація в їх особистих відносинах призводить до виникнення конфліктів на особистому підґрунті.

Однак при вирішенні даного спору суд враховує, що сторонами на даний час вже врегульовано відносини, пов'язанні з місцем проживання дитини, в межах даного спору судом не встановлено обставин для змін умов Договору щодо визначення місця проживання дитини, де сторони за взаємною згодою визначили місце проживання малолітньої дитини разом з батьком.

Крім того, суд враховує той факт, що на даний час дитина проживає з батьком, мати дитини не обмежена у праві спілкуватись з дитиною та приймати активну участь у вихованні малолітньої дитини, що для дитини даного віку є суттєвим.

Таким чином, з урахуванням інтересів дитини, її віку, поведінки батьків, зокрема того, що позивач, як батько, має бажання приймати участь у вихованні дитини, мати дитини тривалий час перебуває на роботі за кордоном, з урахуванням Рішення комісії з питань захисту прав дитини Зборівської районної державної адміністрації №5 від 13.08.2015року та укладеного у відповідності до даного рішення Договору між батьками в частині визначення місця проживання дитини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_7, 22.04.2008року народження, інтересам якої на даний час відповідає його постійне місце проживання з батьком ОСОБА_1 в с.Цебрів Зборівського району Тернопільскої області, де він народився та проживає з народження, що буде більш сприятливим для виховання дитини.

Враховуючи те, що на момент розгляду справи в суді - 19.06.2017року, дитина знову проживає разом із батьком за його місцем проживання, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про відібрання дитини у відповідачів.

Суд вважає необхідним зазначити право сторін, у разі зміни істотних умов в житті дитини, або будь-кого зі сторін, на вирішення питання щодо визначення місця проживання дитиною в досудовому порядку між сторонами, або будь-яким іншим передбаченим законодавством України порядком, в тому числі і судовому.

Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судовим ухвалене рішення про відмову у задоволені позову в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_6 у справах дітей Зборівської райдержадміністрації та ОСОБА_6 у справах дітей Мостиської райдержадміністрації, про відібрання дитини, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Мостиський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.Б.Білоус

Рішення набрало законної сили «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б.Білоус