Справа № 366/479/17 Головуючий у І інстанції Слободян Н. П.
Провадження № 22-ц/780/4559/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 25.10.2017
УХВАЛА

Іменем України

25 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Мельника Я.С.,

при секретарі: Волошину В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 30 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Іванківська селищна рада, Державна архітектурно-будівельна інспекція України про примусове знесення самовільного будівництва побутових будівель та споруд, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що земельна ділянка, що перебуває у неї на праві власності, межує з земельною ділянкою відповідача ОСОБА_3. Останній порушив вимоги побудови на земельній ділянці будівель та споруд, тим самим вчинив незаконне самочинне будівництво. Такі незаконні та протиправні дії відповідача порушують права позивача ОСОБА_2, оскільки з навісів споруд ОСОБА_3 в город позивача стікає вода та заважає проводити господарські роботи, підтоплює її будинок, затінює її земельну ділянку. В 1999 році на звернення чоловіка позивача до селищної ради, відповідачу було надано припис, яким зобовязано останнього перенести прибудови на 1 м. від межі, однак до цього часу вказаний припис відповідачем не виконаний. Позивач неодноразово зверталася з відповідними заявами до державних органів та органів місцевого самоврядування, проте, питання про знесення самочинного будівництва на земельній ділянці відповідача вирішено не було. Тому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просила суд зобов'язати ОСОБА_3 перенести на 1 метр прибудовані до забору, господарські споруди, навіси, желєзний ящик 1,70 м, який лежить на самій межі на бетонних стовпах і з нього стікає прямо в город вода.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 30 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення скасувати, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, не повне зясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції не зясував чому відповідач не здійснив перенос будівель на 1 метр, як того вимагав припис, виданий у 1999 році. Зазначає, що суд протиправно не взяв до уваги надані нею фотознімки, що підтверджують її доводи. Вказує, що інвентаризаційна справа, що знаходиться у матеріалах цивільної справи, є підроблена та не має юридичної сили. Крім того, в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить витребувати оригінал інвентаризаційної справи та звірити з копією справи і фотографії, які знаходяться при справі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позовні вимоги про примусове знесення самовільного будівництва побутових будівель та споруд є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів того, що будівлі та споруди у домогосподарстві відповідача є самочинним будівництвом, та того, що здійснена відповідачем забудова порушує її права, як власника земельної ділянки.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

Відповідно до вимог ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій, сіл, селищ, міст, районів та областей.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності та користуванні громадян, і додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Згідно із ч.1 ст. 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких обєкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) обєкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) обєкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що обєкт нерухомості є самочинним.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України при розгляді справи № 6-1328цс15, виклавши його у Постанові Верховного ОСОБА_1 України від 02 грудня 2015 року.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Згідно вимог ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобовязати особу, як здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобовязана відшкодувати витрати, повязані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до роз'яснень викладених у п. п. 17 - 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, яка порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за наявності, відсутності проекту), можливе лише за умов, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК України зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову.

Розглядаючи зазначений позов відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК України, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Стаття 391 ЦК України передбачає право власника вимагати усунення саме перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тобто, дана правова норма визначає межі судового захисту права власника, які визначаються межами порушення його права.

Як встанолено п.4, 5Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК). Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, ст.?3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного ОСОБА_1 України від 19?листопада 2014?року у справі №?6-180цс14).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 володіє на праві приватної власності земельної ділянкою площею 0,1500 га, розташованою у смт. Іванків по вул. Франка, 17, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 листопада 2003 року № 5112, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 312712, виданим Іванківським районним відділом земельних ресурсів 18 січня 2006 року (а.с.40).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 листопада 2003 року, позивач отримала у спадщину після смерті її чоловіка 1/2 частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в селищі Іванків по вул. Франка, 17 (а.с. 43).

Згідно інвентаризаційної справи земельна ділянка, розташована у смт. Іванків по вул. Франка, 15, знаходиться у користуванні відповідача ОСОБА_3М.(а.с.58-62).

У 1999 році до Іванківської селищної ради звернувся чоловік позивача ОСОБА_4 зі скаргою на дії ОСОБА_3, у звязку із тим, що останнім було виведено каналізацію на вулицю, що є порушенням гігієнічних та санітарних норм (а.с.3).

27 травня 1999 року на адресу ОСОБА_4 надійшла відповідь про те, що каналізацію побудовано відповідно до діючих будівельних норм. Крім того, зазначалося, що прибудований до сараю навіс узаконений рішенням селищної ради від 24 вересня 1986 року № 172. Разом з тим, ОСОБА_3 зобовязався перенести узаконений навіс на 1 метр від межі в термін до 21 червня 1999 року, про що йому вручено припис (а.с.4).

Про законність даного навісу також свідчить інвентаризаційна справа на домоволодіння №15 по вул. Франка, володільцем якого зазначений відповідач (а.с.58-62). В даній справі міститься план присадибної ділянки із будовами, в тому числі зазначені під літерами Б, В, Г сараї, які відповідно до запису узаконені рішенням Іванківської селищної ради від 24 вересня 1986 року № 172.

Встановлено, що позивачем ОСОБА_2 неодноразово здійснювалися звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування з проханням усунути порушенням вимог містобудівного законодавства під час здійснення самочинного будівництва.

У листі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 22 березня 2016 року, зазначено, що під час виїзду на місце за адресою: вул. Франка, 15 в смт. Іванків, перевірити документи, які посвідчують право власності або користування земельною ділянкою, документи, що посвідчують право власності на зазначені житлові будинки, господарські будівлі та споруди, не вдалося через відсутність субєктів містобудування або їх представників; ОСОБА_3 було направлено лист із запрошенням з вимогою прибути до Департаменту з документами для проведення перевірки (а.с. 6).

У листі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 15 липня 2016 року, зазначено, що під час виїзду на місце за адресою: вул. Франка, 15 в смт. Іванків, власник ділянки та споруд був відсутній, перевірити документи, які посвідчують право власності на земельну ділянку було неможливо; відповідно до єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, відомостей за зазначеною адресою немає; ОСОБА_3 було направлено лист із запрошенням з вимогою прибути до Департаменту з документами для проведення перевірки (а.с. 7).

У листі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 02 серпня 2016 року до Іванківського відділення поліції, зазначено, що під час виїзду на місце за адресою: вул. Франка, 15 в смт. Іванків, власник земельної ділянки та будівель був відсутній, а тому перевірити документи, що підтверджують право власності на земельну ділянку було неможливо, а тому Департамент просить надати допомогу щодо забезпечення присутності ОСОБА_2 Г.В.1 на обєкті будівництва за вищевказаною адресою та провести спільну перевірку (а.с. 5).

У листі Іванківської РДА від 17 серпня 2016 року, в якому ОСОБА_2 рекомендовано звернутися до органу Державного архітектурно-будівельного контролю (а.с.13-15).

У листі Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 17 серпня 2016 року, зазначено, що інспекцією встановлено, що відповідно до єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, відомостей за зазначеною адресою немає; під час виїзду працівників Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області на місце за адресою: вул. Франка, 15 в смт. Іванків, перевірити документи, які посвідчують право власності або користування земельною ділянкою, документи, що посвідчують право власності на зазначені житлові будинки, господарські будівлі та споруди, не вдалося через відсутність субєктів містобудування або їх представників; ОСОБА_3 було направлено лист із запрошенням з вимогою прибути до Департаменту з документами для проведення перевірки, однак він проігнорував законні вимоги Департаменту; Департаментом було повторно направлено лист ОСОБА_3 щодо необхідності бути присутнім на обєкті будівництва під час проведення перевірки з документами необхідними для її проведення; Департаментом було направлено листи до Іванківського відділення поліції щодо сприяння у проведенні перевірки та забезпечення присутності ОСОБА_3 на обєкті будівництва та до Іванківської РДА щодо надання інформації про видачу будівельного паспорта на забудову земельної ділянки за вищевказаною адресою (а.с. 8-9).

У листі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 09 листопада 2016 року, викладені аналогічні обставини, зазначені у листі Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 17 серпня 2016 року (а.с. 10).

У листі Броварської місцевої прокуратури від 08 грудня 2016 року зазначено, що прокуратурою не встановлено підстав для вжиття заходів представницького характеру (а.с. 11).

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 була присутньою під час розгляду справи судом, однак, не надавала до суду жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, не подала до суду клопотання про проведення судової експертизи, яка б визначила чи дотримався відповідач норм і правил містобудування при вчиненні забудови.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що для правильного вирішення спору, для повного і всебічного дослідження обставин справи, виникає необхідність у застосуванні спеціальних знань. Суд позбавлений можливості на власний розсуд оцінити чи порушилися норми містобудування при вчиненні забудови відповідачем.

Разом з тим, у справі відсутнє будь яке клопотання про призначення експертизи, не заявлялося таке і в суді апеляційної інстанції, а тому суд виходить із доказів, які наявні у матеріалах даної цивільної справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку вирішуючи питання про примусове знесення самовільного будівництва побутових будівель та споруд, зазначивши, що такі вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів того, що будівлі та споруди у домогосподарстві відповідача є самочинним будівництвом, та того, що здійснена відповідачем забудова порушує її права, як власника земельної ділянки.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги та відхилив доказ наданий позивачем, а саме фотокартку двох суміжних земельних ділянок позивача та відповідача, оскільки на підставі такого доказу суд позбавлений можливості встановити наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги ОСОБА_2, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам закону, колегія суддів вважає безпідставними, так як суд повно та об'єктивно встановив дійсні обставини справи, дослідив надані сторонами докази, дав їм правильну правову оцінку та ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не вірно застосував норми матеріального права щодо спірних правовідносин, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо порушення свого права.

Не спростовують правильність висновків суду і доводи апеляційної скарги позивача про те, що інвентаризаційна справа, що знаходиться у матеріалах цивільної справи, є підробленою та не має юридичної сили.

Безпідставними є також доводи позивача про те, що суд не зясував чому відповідач не здійснив перенос будівель на 1 метр, як того вимагав припис, виданий у 1999 році, оскільки такому переносу підлягав лише узаконений відповідачем навіс. Крім того, не надано до суду доказів того, що виконання вимог припису відповідачем здійснено не було.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції викладених в рішенні не спростовують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 30 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: