Справа № 539/951/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2017 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Іващенка Ю. А.

при секретарях Мирна Т.Ф., Карпенко Т.П.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи Лубенської РДА Стромко Н.М.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа Лубенська райдержадміністрація про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа Лубенська райдержадміністрація про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що з 21 грудня 2008 року проживала разом з відповідачем без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син ОСОБА_6. Життя з відповідачем не склалося через різні характери, у зв'язку з чим ОСОБА_6 в травні 2016 року пішов проживати до іншої жінки та створив іншу сім'ю. З часу їх розлучення відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання сина не надає, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною, не відвідує його як дома так і в дитячому садочку, взагалі бачив сина лише декілька раз, так як спілкуватися з ним не бажає. Все вищевикладене свідчить про його ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. З приводу вирішення питання про позбавлення батьківських прав відповідача вона звернулася до служби у справах дітей Лубенської районної державної адміністрації, якою було складено висновок №3 від 28.03.2017 року про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_5 відносно малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що відповідач самоусунувся від виконання свої батьківських обов'язків відносно свого малолітнього сина, позивач прохає суд позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_7 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, прохають їх задовольнити. При цьому позивач зазначила, що відповідач ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків щодо сина навіть коли вони проживали разом. З березня 2017 року син проживав в м. Бровари, це рішення вона прийняла самостійно. Зараз дитина проживає з бабусею в с. Снітин, до школи ходити буде в м. Лубни. Останній раз батько бачився з дитиною у вересні 2016 року. Спілкуватися з дитиною відповідачу не забороняла. Крім того, ОСОБА_5 сам звернувся в службу у справах дітей з заявою, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав.

Відповідач ОСОБА_8 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до ч.5 ст. 76 ЦПК України, направив на адресу суду заяву, у якій прохав розглядати справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує (а.с. 20).

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечує, пояснив, що до червня 2016 року сторони проживали однією сім'єю разом із дитиною, потім стали проживати за різними адресами, дитина залишилася проживати з матір'ю. Відповідач та його нинішня дружина перераховували кошти на рахунок позивача на утримання дитини ОСОБА_6 Боргу по сплаті аліментів взагалі немає. Відповідач дав згоду на позбавлення батьківських прав у зв'язку з переконанням позивача, що це в інтересах дитини і так дитині буде краще, оскільки на той час позивач створювала нову сім'ю. З часу припинення спільного проживання з 2016 року позивач разом із дитиною постійно змінювала місце проживання, оскільки проживала в с. Снітин, м. Бровари, м. Лубни та місце проживання дитини із ним не погоджувала, що об'єктивно спричиняло труднощі у спілкуванні батька з дитиною, крім цього у сторін склалися неприязні стосунки і відповідач має бажання спілкуватися із дитиною без присутності позивачки. Вважав, що рішення органу опіки та піклування не є визначальним у справі, оскільки фактично воно прийняте на підставі заяви відповідача про те, що він не заперечує щоб його позбавили батьківських прав. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і має здійснюватися в інтересах дитини, чого по справі не встановлено.

Представник третьої особи Лубенської районної державної адміністрації Стромко Н.М. в судовому засіданні зазначила, що позивач дійсно звернулася до служби щодо надання висновку про позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав відносно його малолітнього сина сказавши, що відповідач погоджується на позбавлення батьківських прав. 11.03.2017 року ОСОБА_5 з'явився до служби із своєю дружиною. Відповідач написав заяву і сказав, що не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. Враховуючи, що спору між сторонами не було службою був підготовлений висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина. При вирішенні спору покладалася на розсуд суду.

З'ясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що сторони проживали спільно однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у них народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копіює свідоцтва про народження (а.с.4,5).

Приблизно з травня-червня 2016 року сторони стали проживати окремо, що не заперечується позивачем та представником відповідача.

Малолітній син ОСОБА_6 залишився проживати разом з матір'ю - позивачем по справі ОСОБА_1, що підтверджується довідкою Снітинської сільської ради Лубенського району Полтавської області про склад сім'ї (а.с.7).

28 березня 2017 року службою у справах дітей Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області зроблено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 відносно його малолітньої сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8). При цьому зазначено, що ОСОБА_5 надав службі у справах дітей райдержадміністрації пояснення, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Відповідно до характеристики дошкільного навчального закладу «Червона шапочка» на вихованця ОСОБА_6, батько дитини не відвідував збори, святкові ранки, не брав участі у житті дошкільного закладу та групи. У супереч чинному законодавству ОСОБА_5 самоусунувся від виконання батьківських обов'язків відносно свого малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Відповідно до довідки Снітинського дошкільного навчального закладу «Пролісок», який малолітній ОСОБА_6 відвідував з листопада 2016 року по березень 2017 року, батько дитини в садочок не приводив, на збори не приходив, участі у вихованні дини не приймав (а.с.53).

Відповідно до характеристики на вихованця ДНЗ №12 «Червона шапочка» ОСОБА_6, який відвідував дошкільний навчальний заклад з 06.06.2013 року по 24.10.2016 року, хлопчика приводила та забирала мати - ОСОБА_1 Батько - ОСОБА_5, не приймав участі у житті дошкільного закладу та групи, не відвідував батьківські збори та святкові ранки, не приймав участі в ремонті групи та садочку (а.с.54).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_5 проживає окремо в м. Лубни Полтавської області. Відповідач ОСОБА_5 сплачував аліменти на утримання сина, як до вирішення цього питання в судовому порядку, так і після судового рішення про стягнення аліментів. Заборгованості зі сплати аліментів у ОСОБА_5 перед ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_6 немає, що визнається особами, які беруть участь у справі та підтверджується наданими представником відповідача квитанціями (а.с. 26, 28, 51).

Судом також встановлено і проти цього не заперечує сам позивач в судовому засіданні, що після припинення сімейних стосунків з відповідачем між ними склалися напружені відносини і вона з дитиною з 2016 року проживала в різних населених пунктах, а саме в с. Снітин, м. Бровари, м. Лубни. Рішення про місце проживання дитини позивачем приймалося самостійно без узгодження з відповідачем.

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21.06.2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

При цьому у п. п. 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

В той же час, суди при вирішенні питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав в кожному конкретному випадку повинні звертати увагу на вимоги ч. ч. 4-6 ст. 19 СК України, відповідно до якої при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Матеріали справи не містять даних про застосування до відповідача превентивних заходів впливу, у зв'язку з не виконанням ним своїх батьківських обов`язків (попередження з боку органів опіки та піклування, притягнення до адміністративної відповідальності).

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі статтею кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Будь-яких доказів наявності виключних обставин, які слугують підставою для позбавлення батьківських прав відповідача, не надано. Доводи позивача про те, що відповідач не піклується про сина, участі у його вихованні не бере, не відвідує дитину та не цікавиться її життям, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не можуть бути достатніми підставами для позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина.

Згідно матеріалів справи та не заперечується особами, які беруть участь у справі, питання щодо позбавлення відповідача батьківських прав було ініційоване позивачем менш ніж за рік з моменту припинення сторонами спільного проживання, після чого позивачем неодноразово змінювалося власне та місце проживання дитини, при цьому в судовому засіданні позивач повідомляла, що дитина прихильна до батька.

Як вбачається із висновку служби у справах дітей Лубенської РДА від 28 березня 2017 року №3, його зроблено фактично на основі письмової заяви ОСОБА_5 від 11.03.2017 року про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Разом із тим, дана заява взагалі не містить мотивів її написання та її дійсні мотиви службою не встановлювалися, також службою не встановлювалися дійсні відносини, які склалися у колишній сім'ї ОСОБА_1 та ОСОБА_5, відношення батька до дитини та дитини до батька тощо.

Матеріалами справи підтверджується, що за час відвідування дитиною ДНЗ №12 «Червона Шапочка» ОСОБА_5 не відвідував батьківські збори, ранкові свята, не приймав участі у ремонті групи та садочку (а.с. 54), разом із тим матеріали справи містять квитанції про сплату відповідачем грошових коштів у травні, липні, серпні 2016 року за відвідування дитиною даного дошкільного закладу, тобто в той період, коли сторони вже проживали окремо. (а.с .51 зворот).

З матеріалів справи вбачається, що хоча ОСОБА_5 і не в повній мірі займався вихованням дитини, однак утримує її, як до подачі позову про стягнення аліментів, так і після цього відповідач заборгованості зі сплати аліментів не має.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування відповідачем своїми обов'язками щодо виховання дитини, які б свідчили про його ухилення від виховання сина, а тому застосування до ОСОБА_5 крайнього заходу - позбавлення батьківських прав, є передчасним.

З'ясувавши обставини справи у їх сукупності, суд вважає за необхідне зазначити, що сам по собі факт недостатнього приділення уваги вихованню дитини, у даному випадку не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно нього, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 10,11,88,107, 213-215, 218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа Лубенська райдержадміністрація про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду Іващенко Ю. А.