_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/9425/17
УХВАЛА

31.10.2017 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгоровій Н.Ю.

розглянувши у попередньому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання договору дарування недійсним,

В С Т А Н О В И В:

18.10.2017 року до Київського районного суду міста ОСОБА_1 надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання договору дарування недійсним, в якій позивач просить суд:

- визнати недійсним договір дарування від 17.06.2016 року, укладений між ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Враховуючи те, що спір по справі стосується нерухомого майна, яке територіально відноситься до Київського районну м. Одеси, а від так вказана цивільна справа підсудна Київському районному суду м. Одеси.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 31.10.2017 року на підставі вищевказаної позовної заяви відкрито провадження по справі та призначено час і місце проведення судового засідання.

Одночасно з позовною заявою, позивачем надано до суду заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії з відчуження майна, що належить йому за договором дарування від 17.06.2016 року та знаходиться за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Невського Олександра, № 25-27 та заборони вчиняти дії з демонтажу парканів земельної ділянки, що знаходиться у користуванні ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

У випадку, коли заяву про забезпечення позову подано до відкриття провадження у справі, така заява має бути розглянута впродовж двох днів та лише у випадку коли порушується питання про захист прав інтелектуальної власності, у іншому випадку вирішення питання про забезпечення позову до відкриття провадження у справі вбачається не можливим. Таким чином вимоги позивача про забезпечення позову розглянуті невідкладно після відкриття провадження у справі.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, встановив наступні обставини:

Подана позивачем заява про застосування заходів забезпечення позову відповідає приписам та вимогам, встановленим ч.2 ст. 151 ЦПК України, та таким чином вона підлягає невідкладному розгляду у попередньому судовому засіданні за наявною явкою сторін по справі.

Згідно з ч. ч.1-3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.1, п. 2 ч. 1, 2 та ч. 3 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об'єктом прав, що став предметом спору.

Позивач звертаючись до суду з зазначеною заявою зазначив, що ним подано позов до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання недійсним договору дарування від 17.06.2016 року, укладеного між ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6

Позивач у позові в обґрунтування позовних вимог щодо визнання недійсним вказаного договору дарування посилається на те, що він - ОСОБА_2 є власником будинку за адресою: м. Одеса, вул. О. Невського, буд. №27 (стара нумерація пос. Дмитрівка 4 лінія, буд.13).

Відповідачі є співвласниками домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. О. Невського, буд №25-27 (стара нумерація пос. Дмитрівка 4 лінія, буд. 15).

Як зазначив позивач, при розгляді іншої цивільної справи № 520/4898/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про припинення права спільної часткової власності, виділення часток в натурі, визначення порядку користування земельною ділянкою, усунення перешкод у користуванні, йому стало відомо про договір дарування від 17.06.2016 року укладений між відповідачами.

Позивач зазначає, що відповідно до п.1.2 договору дарування від 17.06.2016 року, ОСОБА_5, ОСОБА_4 подарували ОСОБА_3 9/50 частин домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходяться за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Невського Олександра, № 25-27.

Позивач вважає, що на цей час ОСОБА_3, власник за спірним договором дарування від 17.06.2016 року, безпідставно отримав у користування та розпорядження належне позивачеві нерухоме майно, що порушує його право власності і потребує захисту. Своїми діями ОСОБА_3 перешкоджає користуватися позивачеві та його родині нерухомим майном, погрожує руйнуванням меж земельної ділянки, належної позивачеві.

У звязку з чим, позивач був вимушений звернутись до суду з відповідним позовом та вважає за необхідне вжити заявлені заходи забезпечення позову.

З наданих позивачем до суду документів судом перевірено, що відповідно до договору дарування від 17.06.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за №415, ОСОБА_3 прийняв в дар від ОСОБА_5 9/50 часток домоволодіння з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Олександра Невського, №25-27.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, саме пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Докази суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов'язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд дійшов висновку, що між сторонами виник спір стосовно укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 договору дарування від 17.06.2016 року, за умовами якого відповідач ОСОБА_3 прийняв в дар та набув право власності на 9/50 часток домоволодіння з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Олександра Невського, №25-27, оскільки позивач вважає, що ОСОБА_3 на підставі вказаного спірного договору безпідставно отримав у користування та розпорядження належне позивачеві нерухоме майно, у звязку з чим, суд вважає заявлені заходи забезпечення позову в частині встановлення заборони ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії з відчуження майна, що належить йому за договором дарування від 17.06.2016 року та знаходяться за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Невського Олександра, № 25-27, співрозмірними позовним вимогам, спірне нерухоме майно є предметом оспорюваного договору дарування, є існування загрози невиконання та утруднення виконання відповідачем можливого рішення суду про задоволення позову на користь позивача, невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у разі його постановлення на користь позивача, а відтак й порушить права позивача на судовий захист, а забезпечення позову навпаки виступають запорукою виконання можливого рішення суду, у звязку з чим, суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову є частково обґрунтованою, підлягає частковою задоволенню, та є необхідність вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії з відчуження майна 9/50 часток домоволодіння з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Олександра Невського, №25-27, що належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 17.06.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за №415.

Щодо вимоги позивача про забезпечення позову шляхом встановлення заборони ОСОБА_3 вчиняти дії з демонтажу парканів земельної ділянки, що знаходиться у користуванні ОСОБА_2, суд вважає такою, що задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

З заявлених позивачем у позові вимог та посилань в їх обґрунтування, судом встановлено, що позивачем не заявлені вимоги щодо оспорювання дій відповідача з демонтажу парканів земельної ділянки, що знаходиться у користуванні ОСОБА_2

Позивачем не підтверджені жодним документом, що відповідачем здійснюються вказані дії з демонтажу парканів земельної ділянки, що знаходиться у користуванні ОСОБА_2

Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивачем не доведено, яким чином заявлений вид заходу забезпечення позову буде ггарантувати виконання рішення суду у разі задоволення заявлених позивачем вимог.

Суд вважає, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом встановлення заборони ОСОБА_3 вчиняти дії з демонтажу парканів земельної ділянки, що знаходиться у користуванні ОСОБА_2, може порушити право власника на цей час спірного обєкту нерухомості на користування своєю власністю, а також порушити права та інтереси третіх осіб.

У звязку з чим, суд вважає в цій частині заяву позивача про забезпечення позову не обґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову по цивільній справі №520/12607/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання договору дарування недійсним, а саме:

- Встановити заборону ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, вчиняти будь-які дії пов'язані з державною реєстрацією прав, відчуження, стосовно нерухомого майна 9/50 часток домоволодіння з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Олександра Невського, №25-27, що належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 17.06.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за №415.

В іншій частині заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Копію ухвали направити для виконання до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради (65009, м. Одеса, вул. Черняхівського, 6).

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її оголошення, а особи, які були відсутні під час оголошення ухвали протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Оскарження ухвали не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Головуючий Калініченко Л. В.