У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», третя особа - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», про визнання недійсним кредитного договору, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 04 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 15 серпня 2008 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «УкрПромБанк» (далі - ТОВ «УкрПромБанк») укладений кредитний договір № 581-013/ФКВІП-08, згідно з умовами якого банк надав йому кредит у розмірі 100 000 доларів США для споживчих потреб.

Вважав, що кредитний договір є недійсним, оскільки його умови суперечать положенням ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», постанові Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», зареєстрованій в Міністерстві юстиції України від 25 травня 2007 року № 541/13808, а саме, перед укладанням кредитного договору банк зобов'язаний надати споживачу у письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Позивач стверджував, що кредитний договір містить несправедливі умови, у договорі не зазначена сукупна вартість кредиту, орієнтовно вона не зазначалася в інформаційному листі перед укладанням договору.

Банком надано графік платежів за договором, що є додатком №1 до кредитного договору, але вважав, що графік складено з порушенням вимог законодавства, який діяв на час укладання договору. Строк кредитування складає 300 місяців, графік платежів за кредитним договором складено строком на два роки, що є порушенням п. 3.2 постанови Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Вважав, що кредитний договір укладено з класичною схемою кредитування, яка передбачає постійне зменшення щомісячного платежу, дворічний розрахунок банку ставить перешкоди для нього як позичальника у виконанні взятих на себе кредитних зобов'язань, у зв'язку з тим, що після 20 серпня 2010 року (остання дата у графіку) позичальнику невідомий розмір чергового платежу. Порушення банком постанови Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 щодо ненадання належного графіку, позбавило позивача можливості, як позичальника, визначити переваги та недоліки умов кредитування, що були запропоновані банком та оцінити свою фінансову спроможність з виконання умов кредитного договору.

Просив визнати кредитний договір від 15 серпня 2008 року № 581-013/ФКВІП-08 недійним.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 04 квітня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Із запереченнями на касаційну скаргу звернулося Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк».

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови.

Кредитодавець не має права вимагати від споживача відомостей, які не стосуються визначення його платоспроможності та не є необхідними для надання споживчого кредиту.

Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Судами встановлено, що відповідно до п. 7.1 кредитного договору від 15 серпня 2008 року № 581-013/ФКВІП-08 шляхом підписання цього договору позичальник підтвердив факт письмового ознайомлення з умовами кредитування банку та отримання відповідного листа-повідомлення про умови кредитування банку, за якими надається цей кредит. А також підтвердив те, що уважно ознайомився зі змістом цього договору, всі умови цього договору зрозумів, повністю з ними згоден, заперечень зауважень та запитань не має, та зобов'язується їх дотримуватися та виконувати.

У розділі 1 кредитного договору визначені сума кредиту, мета кредитування, строк кредиту, плата за користування кредиту: процентна ставка за користування кредитом, комісія за надання кредиту та комісія за управління кредитом. Крім того, у кредитному договорі сторонами погоджена сума мінімально необхідного платежу, розмір якого складає 333 доларів США.

Відповідно до п. 1.11 спірного кредитного договору позичальник зобов'язаний сплачувати платежі за цим договором у розмірі, порядку та у строки, встановлені цим договором та графіком платежів щодо погашення суми кредиту, процентів за користування ним, комісій банку, сукупних послуг, які надаються позичальнику у зв'язку із укладенням цього договору, а також інших фінансових зобов'язань позичальника, які виникають у зв'язку з укладенням цього договору, який є невід'ємною частиною цього договору.

15 серпня 2008 року між ТОВ «УкрПромБанк» та ОСОБА_4 підписано додаток № 1 до кредитного договору від 15 серпня 2008 року № 581-013/ФКВІП-08 «Графік платежів за договором», який містить розрахунок сукупної вартості кредиту, як це передбачено постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168. Крім того, ОСОБА_4 підписав лист-повідомлення про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту (а. с. 35).

Враховуючи викладене, суди обґрунтовано відмовили у задоволенні позову, оскільки банком були дотриманні вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та положення Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту в момент вчинення оспорюваного правочину. При вирішенні вказаного спору, суди прийняли до уваги роз'яснення п. 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», а саме, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048−1052, 1054−1055), статті 18−19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої й апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 04 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Леванчук А.О. Маляренко А.В.