Справа № 466/1165/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/783/2545/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.,

секретаря Брикайло М.В.,

з участю: позивача ОСОБА_2, її представника

ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_6, про визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею та відповідачем право спільної сумісної власності подружжя на спільне майно подружжя, а саме: на будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва та конструктивні елементи: тамбуру будинку №42 «А» по вул.ОСОБА_7Мазепи у м.Львові, що позначений на технічному паспорті під літ.1-1, площею 3,5 кв.м., та мезонін (мансардний поверх) будинку №42 «А» по вул.ОСОБА_7Мазепи у м.Львові, який складається з коридору, що позначений в технічному паспорті під літ.1-7, площею 10,7 кв.м., ванної кімнати, що позначена в технічному паспорті під літ.1-8, площею 7,4 кв.м., кухні, що позначена в технічному паспорті під літ.1-9, площею 7,3 кв.м., кімнати, що позначена в технічному паспорті під літ.1-10, площею 13,6 кв.м., кімнати, що позначена в технічному паспорті під літ.1-12, площею 14,9 кв.м., та визнати за нею право власності на 1/2 частину цих будівельних матеріалів та конструктивних елементів.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що реконструкція будинку була розпочата ними в 2011 року прибудовою ганку (тамбуру), а згодом, - надбудовою мезоніну (мансардного поверху) без окремого входу, основна частина якого побудована під час шлюбу за спільні кошти подружжя, проте, у звязку з розірванням шлюбу здійснені ними добудова та надбудова до будинку, які є спільною сумісною власністю подружжя, не прийняті в експлуатацію, а тому поділу підлягають будівельні матеріали та конструктивні елементи добудованих (надбудованих) приміщень будинку, право власності на 1/2 частину яких належить кожному з подружжя, виходячи з рівності часток.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3, просить його скасувати з підстав неповного зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апелянт вважає, що суд без достатніх правових підстав застосував положення ст.61 ЦПК України, пославшись на преюдиціальність судових рішень в інших справах між сторонами щодо поділу житлового будинку, відступивши від принципу змагальності сторін та безпідставно відхиливши клопотання про призначення судово-будівельної експертизи, висновки якої усунули б наявні протиріччя в поданих доказах щодо реконструкції будинку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4 з 13.07.1996 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 08.05.2012 року за позовом ОСОБА_4 (а.с.5-6).

Цим рішенням встановлено, що сторони припинили подружні відносини та не вели спільного господарства з листопада 2011 року.

Від шлюбу в сторін народилась дочка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач ОСОБА_4 є власником житлового будинку №42 «А» на вул.ОСОБА_7Мазепи у м.Львові житловою площею 56,7 кв.м., загальною площею 70,1 кв.м. на підставі свідоцтва про право власності від 21.02.2011 року (а.с.7).

В будинку зареєстровані відповідач ОСОБА_4, як власник, з 24.02.2011 року, його дочка ОСОБА_8 та колишня дружина ОСОБА_2 з 03.03.2011 року (а.с.12).

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 05.12.2013 року у справі №466/3000/13-ц, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10.06.2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.10.2014 року (а.с.31-34), за ОСОБА_4 визнано право особистої власності на житловий будинок №42 «А» на вул.ОСОБА_7Мазепи у м.Львові, оскільки такий був придбаний ним за кошти, які належали йому особисто.

Згідно з технічним паспортом на вказаний житловий будинок (а.с.8-11), внаслідок проведеної реконструкції шляхом прибудови тамбуру під літ. «а» та надбудови мансардного поверху (мезоніну) на площі стрихового приміщення будинку, загальна площа будинку збільшилась до 158 кв.м.

Тамбур («а»), мансарда («Мн») та реконструкція першого поверху здійснені самочинно, про що є відмітка в технічному поверсі (а.с.11).

В технічному паспорті вказано, що мансарда побудована в 2015 році (а.с.10, зворот), інших відомостей щодо дати проведення будівництва мансарди позивачем не надано.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 25.05.2015 року у справі №466/8852/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11.09.2015 року (а.с.35-38), у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання вказаного вище реконструйованого житлового будинку загальною площею 158,0 кв.м. обєктом права спільної сумісної власності подружжя та його поділ відмовлено, зокрема, з тих підстав, що будинок є особистою власністю відповідача, а реконструкція будинку проведена у ньому самочинно.

Обєктом визнання права спільної сумісної власності подружжя та предметом поділу в даній справі є будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва (проведення реконструкції будинку), та конструктивні елементи окремих добудованих до будинку та реконструйованих (переобладнаних) приміщень будинку, а саме: тамбуру та мезоніну (мансардного поверху), проте, як правильно зазначив суд першої інстанції у своєму рішенні, будинок з проведеними у ньому переобладнаннями та добудовою є єдиним цілісним обєктом, і позивачем не доведено жодним доказом, що реконструкція будинку була здійснена під час шлюбу та за спільні кошти подружжя, та/або за рахунок вкладень коштів позивача у таку реконструкцію з документальним підтвердженням цього факту.

У звязку з цим, безпідставними є доводи апелянта про те, що висновки судової експертизи, про проведення якої клопотала їхня сторона, усунули б протиріччя в доказах, оскільки в матеріалах справи немає жодного доказу, який би підтверджував, що реконструкція будинку була здійснена під час шлюбу та за спільні кошти подружжя.

Таким чином, суд першої інстанції по суті правильно вирішив справу, не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Павлишин О.Ф.

ОСОБА_9