Провадження № 2/641/234/2017 Справа № 641/8373/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року

Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі :

головуючого судді: Курганникової О.А.

за участю секретаря судового засідання: Щеглової Г.О.

представників позивача: ОСОБА_1В, ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 , 3-я особа Приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_6 про визнання договору недійсним, скасування державної реєстрації, визнання права власності,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 , 3-я особа Приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_6 про визнання договору купівлі продажу недійсним, скасування державної реєстрації, визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначив, що квартира АДРЕСА_1 належить йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.11.1997 року р.№3-97-98976, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, виданого згідно розпорядження від 05.11.1997 року №1328, зареєстрованого ДКП Харківського міського бюро технічної інвентаризації №1 18.11.1997 року та записано у реєстрову книгу за №П-3-12934.

26.09.2016 року між ним та відповідачами було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від №3863 посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6

Однак вищезпзнчаений договір не відповідає його внутрішньому волевиявленню, підписаний внаслідок помилки щодо правової природи з його боку, оскільки наміру продавати єдине житло не мав, по даний час проживає у квартирі та несе витрати по оплаті житлово-комунальних послуг.

З врахуванням посиланням у позові , просив визнати недійсним договір, як такий, що укладений всупереч його внутрішній волі , укладений під впливом помилки на підставі ч. 1 ст. 229 ЦК України.

В судовому засіданні 20.03.2017 року позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та пояснив, що на час укладення договору перебував у незадовільному фізичному та моральному стані, Є людиною похилого віку та потребує сторонньої допомоги і не усвідомлював, що замість договору довічного утримання укладено договір купівлі-продажу. Текст договору не читав, в подальшому дізнавався про його зміст та зрозумів, що позбавився єдиного житла. У звязку з чим звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину проти нього.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову у повному обсязі та пояснив, що наміру укладати договір довічного утримання з позивачем не мав. Купівля частини спірної квартири для нього вигідна комерційна пропозиція, оскільки була домовленість з позивачем про те, що купівля продаж здійснюється за половину ринкової вартості квартири з його боку та ОСОБА_5 в свою чергу позивач залишається проживати та користуватись квартирою довічно, про що було зазначено в п. 8 Договору.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі та пояснила, що наміру укладати договір довічного утримання з позивачем не мала. ОСОБА_4 запропонував їй вигідно вкласти гроші, на що вона погодилась. Один раз допомогла позивачу зробити заготовки на зиму та приготувати їжу.

Представник відповідачів в судовому засіданні заперечувала проти задоволення у повному обсязі.

Суд, вислухавши думку, пояснення, доводи сторін по справі, свідків, ознайомившись та дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позов підлягаючим частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 26.09.2016 року реєстровий №3863 посвідченому приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6, ОСОБА_3 передав , а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 прийняли у власність по ? частині кожний квартиру АДРЕСА_2, за домовленості сторін продаж вчинено за за суму 314 395 грн. 00 коп. (а. с. 10).

Право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по ? частині за кожним у встановленому законом порядку, що вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 70096137 від 10.10.2016 року (а. с. 11-13).

Згідно з частиною 3 статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При цьому, згідно із п.п. 7, 19, 20 Постанови №9 Пленуму Верховног Суду України від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та їх застосування наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ст. ст. 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок вплив тяжкої обставини, є оспорюваним.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги до правочинів. Зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати внутрішній волі, а правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Їх невиконання є підставою для визнання правочинів недійсними.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Відповідно до ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб'єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, при відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року, правочин вчинений під впливом помилки відповідно до ст. 229 ЦК України, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилялась сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка мала місце, а також що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Отже, наявність чи відсутність помилки неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору купівлі- продажу замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору.

На момент укладання оспорюваного договору ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 є особою похилого віку, самотня, страждає на ряд хронічних захворювань, що підтверджується випискою медичної картки стаціонарного хворого від 10.04.2017 року № 2762 (а. с. 108), потребує сторонньої допомоги, що підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_7, яка є соціальним працівником, та надає допомогу ОСОБА_3, але не в тому обсязі, який йому потрібен, оскільки в неї граничний час.

Відповідно до ст. 655 ЦК за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже , даний договір не був направлений на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним, оскільки після підписання договору позивач залишається проживати у спірній квартирі, про що свідчить довідка КП «Жилкомсервіс» № 51/2/0705 від 03.01.2017 року (а. с. 65), а відповідачі не мали намір вселятись та проживати у вищезазначеній квартирі. Дана обставина визнана сторонами по справі , тому не підлягає доказуванню, що відповідає положенням ч. 1 ст. 61 ЦПК України.

ОСОБА_3 самостійно продовжує сплачувати комунальні послуги, що підтверджується квитанціями про сплату комунальних послуг (а. с. 146-148).

Крім того спірне жило , а саме квартира АДРЕСА_2 є єдиним житлом ОСОБА_3

Вищезазначені обставини дають підстави для висновку про намір позивача на укладення договору довічного утримання, тобто особа помилялася щодо правових наслідків договору, що є обставиною, яка має істотне значення, а тому наявні передбачені ст. 229 ЦК підстави для визнання правочину недійсним, та як наслідок визнання за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Даний правовий висновок викладений в Постанові Верховного суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-372цс16, який відповідно до ст.. 360-7 ЦПК України є обовязковим для суду.

Згідно п. 2.1 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 р. № 3502/5, для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи, визначені цим Порядком, зокрема, рішення суду про скасування відповідного рішення про державну реєстрацію права власності, що набрало законної сили.

Таким чином, визнання недійним договору купівлі продажу є підставою для скасування рішення про державну реєстрацію права власності відповідачів у Державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обмежень, а тому позовні вимоги в цієї частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а саме підлягає стягненню в рівних частинах з ОСОБА_4, ОСОБА_5 Олександрівнина користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 3783,95 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 12500,00 грн, а всього16283 ,95 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 61, 88, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 26.09.2016 року №3863 посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6

Визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_4, ПН НОМЕР_1, що мешкає за адресою: АДРЕСА_3, ОСОБА_5 ПН НОМЕР_2, що мешкає: Луганська обл.. смт. Новопеков, кВ. ТепличнийАДРЕСА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 3783,95 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 12500,00 грн, а всього16283(шістнадцять тисяч двісті вісімдесят три) ,95 грн.

В решті задоволення позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення .

Суддя: ОСОБА_8