АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Провадження № 22-ц/796/5410/2017 Доповідач: Шебуєва В.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Українець Л.Д.,

секретар Куркіна І.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє на підставі довіреності від імені та в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2014 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про виселення,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2014 року відмовлено в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про виселення.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції було ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки позивачем не дотримано вимоги ст. 40 Закону України «Про іпотеку» щодо вручення іпотекодавцю вимоги про добровільне звільнення помешкання протягом 30 днів з дня отримання вимоги. Вказані положення поширюються лише на випадки задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку, натомість в даній справи на предмет іпотеки було звернуто стягнення на підставі рішення суду. Крім того, ПАТ КБ «ПриватБанк» було надано суду докази направлення зазначеної вимоги на адресу відповідача.

В апеляційній інстанції представник ПАТ КБ «ПриватБанк» підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

В судове засідання відповідач та п представник третьої особи не з'явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Вислухавши пояснення представника ПАТ КБ «ПриватБанк», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 липня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № KIG0GK008371IM. Відповідно до умов договору ПАТ КБ «ПриватБанк» надало ОСОБА_2 кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії для придбання квартири у розмірі 29 000 доларів США строком до 18 липня 2025 року зі сплатою відсотків у розмірі 0,92% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, на придбання трикімнатної квартири (а. с. 5-6).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 18 липня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки. За умовами даного договору ОСОБА_2 передав в іпотеку банку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 7-8).

ОСОБА_2 неналежним чином виконує свої зобов'язання за кредитним договором. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2 шляхом продажу вказаної квартири ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом укладання договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем (а. с. 9).

У червні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про виселення відповідача ОСОБА_2 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, що є предметом іпотеки.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» з підстав не надання доказів отримання відповідачем письмової вимоги про звільнення квартири.

Колегія суддів не може погодитися з рішенням суду першої інстанції.

Згідно із ч.3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

За змістом ч. 3 ст. 109 цього Кодексу громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечено іпотекою відповідного житлового приміщення.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Зі змісту зазначених норм убачається, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» (постанова Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року в справі № 6-2947цс15).

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ КБ «ПриватБанк» реалізувало своє право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки в судовому порядку. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2011 року задоволено вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1.

Відтак, факт вручення ОСОБА_2 вимоги про звільнення квартири не є визначальним для вирішення вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення.

Крім того, до позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» додало копію вимоги, адресованої ОСОБА_2, про звільнення квартири у тридцяти денний строк, а також копію реєстру відправлення поштової кореспонденції, з якого вбачається направлення відповідачу такої вимоги (а. с. 10-11).

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазнчено в рішенні суду.

Отже, ч. 2 ст. 109 цього Кодексу встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення (постанова Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року в справі №6-2830цс15).

Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_2 за рахунок кредитних коштів.

Таким чином, вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення ОСОБА_2 із вказаної квартири без надання іншого жилого приміщення є законними та обґрунтованими.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову в частині виселення інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, оскільки рішення суду про виселення не може стосуватися невизначеного кола осіб. Позивачем в позовній заяві не було визначено кого саме він просить виселити, крім ОСОБА_2

Враховуючи викладене, заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2014 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 121,80 грн. судового збору за подання позовної заяви та 60,90 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 182,70 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє на підставі довіреності від імені та в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», задовольнити частково.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про виселення задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

В іншій частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» 182,70 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді