Провадження №2з/200/126/17
У Х В А Л А

про забезпечення позову

"30" жовтня 2017 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Санжаровської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро розглянувши заяву позивача про забезпечення позову ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває вищезазначена цивільна справа.

Через канцелярію суду позивач надав суду клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно, що належить ОСОБА_2, у межах розміру суми позовних вимог на суму 495 299,85грн.

В обґрунтування заяви зазначає, що є достатньо обґрунтоване припущення, що грошові суми та майно, які є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, можуть зменшитись за кількістю на момент виконання рішення, що в свою чергу ускладнить або навіть зробить неможливим виконання рішення суду. Відповідач є приватним підприємцем, а згідно ст.42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється субєктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Отже, Відповідач не має постійного гарантованого прибутку та може в будь-який час припинити діяльність, як результат відсутність доходу та можливості виконання боргових зобовязань. В той же час, відповідно до ч.2 ст.128 ГК України та ч.І ст.52 ЦК України, фізична особа- підприємець відповідає за зобовязаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім мана, на яке згідно із законом не може бути звернене стягнення. Отже, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до передачі Відповідачем іншим особам у власність наявного у нього рухомого та нерухомого майна, і на момент вирішення спору по суті у Відповідача будуть відсутні як грошові кошти, так і майно для виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЦПК України у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пленумом Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4, зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, повязаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

З урахуванням фактичних даних про права і взаємини сторін, які є в матеріалах справи, слід обґрунтовано припустити, що неприйняття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, та враховуючи вищевикладене, вважає що є підстави припускати, що невжиття забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду і тому вважає за необхідне задовольнити заяву позивача та накласти арешт на майно відповідача в межах ціни позову.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Заяву про забезпечення позову позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Накласти арешт на все майно, що належить відповідачу ОСОБА_2 у межах розміру суми позовних вимог на суму 495 299,85грн.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 5-ти денний строк з дня отримання ухвали апеляційної скарги.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також подальшому розгляду справи.

Суддя Е.В. Женеску