Справа № 495/4483/17
З а о ч н е р і ш е н н я
25 жовтня 2017 року м. Білгород-Дністровський
Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючого - судді Шевчук Ю.В.,
при секретарі Мамончик К.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів,
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення безпідставно набутих коштів, та просить стягнути з ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 на користь військової частини НОМЕР_1 (розрахунковий рахунок НОМЕР_3 УДКСУ у Білгород- Дністровському районі, МФО НОМЕР_4 , код ЄДРПУО НОМЕР_5 ) безпідставно набутті кошти в розмірі 7136,13 гривень, а також судовий збір у розмірі 1600.00 гривень..
Представник позивача у судове засідання не з`явилася, представила заяву, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати за її відсутністю.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був сповіщений належним чином, що підтверджується випискою з реєстру судових повідомлень, причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України якщо суд не має відомостей при причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів постановляє заочне рішення. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Враховуючи, що відповідач був належним чином завчасно сповіщений про час і місце розгляду справи, і не з`явився в судове засідання, суд вважає за необхідним відповідно до ч.9 ст.76 ЦПК України розглянути справу у відсутності відповідача.
В судовому засіданні встановлено, що під час підготовки пакету документів для виплати грошового забезпечення особовому складу військової частини НОМЕР_1 , до загального списку військовослужбовців помилково був включений військовослужбовець служби за контрактом ОСОБА_1 , який на день формування банківського реєстру фактично був виключений зі списків особового складу частини (у зв`язку із закінченням строку контакту) та якому вже було виплачено грошове забезпечення за лютий місяць 2017 року.
З метою повного та всебічного визначення обставин здійснення зайвого перерахування грошового забезпечення 21.03.2017 року командиром військової частини НОМЕР_1 було призначено службове розслідування, яке було закінчено 08 квітня 2017р.
Під час проведення розслідування було виявлено подвійну виплату грошового забезпечення за лютий 2017 року ОСОБА_1 в сумі 7136,13 гривень. Фактично грошове забезпечення за лютий 2017 року ОСОБА_1 отримав 28 лютого 2017 р, що підтверджується копією відомості №02/1 зв про зарахування коштів на карткові рахунки.
Виплата, яка була здійсненна 09 березня 2017 року, фактично є подвійною за один і той самий період.
Відповідно до п.п.1 п.24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999р. №13 даний випадок повністю відповідає ознакам лічильної помилки, а саме: «До лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове зарахування забороботної плати і той самий період тощо».
Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно.
З метою виконання заходів по поверненню коштів на рахунки військової частини НОМЕР_1 на адресу ОСОБА_1 був направлений лист від 24.03.2017 року №392 (копію листа додається), з вимогами добровільного повернення коштів. Але, на сьогоднішній день кошти, які набутті безпідставно відповідачем ОСОБА_1 , не повернуті.
Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Як свідчить аналіз матеріалів справи, відповідач набув майно грошові кошти в сумі 7136,13 гривень за відсутності достатніх правових підстав.
Згідно ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Разом з тим згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч. 2. ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Належних в розумінні ст. 57, 58 ЦПК України доказів того, що відповідачі мали кошти на депозитних банківських рахунках відкритих в банківських установах, в якій саме сумі, в яких саме банківських установах, суду не надано, оскільки наданий представником позивача витяг з Акту ревізії не може бути доказом цього.
Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Частиною 2 ст. 3 ЦПК України зазначено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.
Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Враховуючи вищевикладене суд вважає що позовна заява Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів . обгрунтована та підлягає задоволенню.
На підставі ст.ст. 177, 509, 1212 ЦК України, керуючись ст. ст. 3, 31, 82, 88, 118, 119, 120, 88 ЦПК України, суд -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 на користь військової частини НОМЕР_1 (розрахунковий рахунок НОМЕР_3 УДКСУ у Білгород- Дністровському районі, МФО 820172, код ЄДРПУО НОМЕР_5 ) безпідставно набутті кошти в розмірі 7136,13 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1600 гривень
Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя