Справа № 645/1872/17
Провадження № 2/645/1423/17
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 листопада 2017 року Фрунзенський районний суд міста Харкова у складі:
Головуючого судді Сілантьєвої Е.Є.
При секретарі судових засідань Момот О. І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку
Позивач ОСОБА_2 звернулась до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 в якому просила суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1, та зняти відповідача з реєстраційного обліку у вищевказаній квартирі.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що квартира АДРЕСА_1 належить їй та третій особі ОСОБА_4 на праві власності. Реєстрація відповідача, який є колишнім чоловіком позивачки, у належній їй та третій особі ОСОБА_4 квартирі, порушує права позивача та третьої особи як власників квартири, та перешкоджає користуватися та розпоряджатися вказаною квартирою. У зв'язку із тим, що відповідач з реєстрації не знявся, позивач вимушена звернутись до суду з вказаним позовом.
Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. При цьому пояснювала, що відповідач є її колишнім чоловіком, шлюб з яким розірвано, з 2001 року він не мешкає за вказаною у позові адресу, позивач вимушена сплачувати за нього комунальні послуги, у зв'язку із чим просила зняти відповідача з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2. Також зазначила, що реєстрація відповідача заважає розпоряджатися квартирою належним чином.
Відповідач в судове засідання не заявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових повістки рекомендованою кореспонденцією на адресу місця реєстрації відповідача, яка відповідає даним адресно-довідкового відділу ГУ ДМС України в Харківській області про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 /а.с. 25-26/. Причини неявки суду не повідомив, заперечень не надав.
Згідно ч. 3 ст. 27 ЦПК України відповідач зобов'язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права зобов'язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред'явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права.
У відповідності до приписів ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав до суду заяву, в якій підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд зняти відповідача з реєстрації за вказаною у позові адресою, також не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення.
По справі були допитані свідки.
Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначила, що вона є знайомою позивачки по справі. ОСОБА_3 знає, бачила його. Свідок повідомила, що відповідач не мешкає в квартирі більше п'яти років. В спірній квартирі була, квартира двокімнатна, особистих речей відповідача не має. Свідку відомо, що ОСОБА_3 пішов з дому, де він на теперішній час свідку не відомо. Позивач не здійснювала ніяких перешкод у праві проживання відповідача у квартирі, свідку про це нічого не відомо.
Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні зазначила, що вона є знайомою позивачки з по справі. ОСОБА_3 знає, бачила його. Свідок зазначила, що відповідач не мешкає у квартирі позивачки більше трьох років. Також свідок повідомила, що неодноразово була в квартирі позивачки, квартира двокімнатна, особистих речей відповідача не має, закритих кімнат не має. Свідку відомо, що ОСОБА_3 пішов з дому, де він на теперішній час свідку не відомо. Позивач не здійснювали ніяких перешкод у праві проживання відповідача у квартирі, свідку про це нічого не відомо.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що сторона позивача не заперечує проти такого вирішення справи.
З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази в їх сукупності, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову, виходячи з наступного.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.
З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1, згідно Свідоцтва про право власності на житло, належить ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7 /а.с. 12/.
Згідно Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 09.07.2002 року ОСОБА_7 померла /а.с. 13/.
Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 11.03.2016 року, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 11.03.2016 року, виданого Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції /а.с. 14/.
Як вбачається з позовної заяви та відомостей відділу адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС України в Харківській області від 14.06.2017 року ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 25-26/.
Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, реєстрація відповідача у належній їй та третій особі на праві власності квартирі порушує їх права, як власників майна, та просить суд усунути перешкоди, шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (пункт другий вказаної статті). Право приватної власності, згідно частини четвертої наведеної статті Основного закону України, є непорушним.
Зазначені положення кореспондуються з вимогами статті 319 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 вказаного кодексу визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування й розпорядження своїм майном.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Спірні правовідносини регулюються ст. 405 ЦК України, згідно з якою член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
На виконання ухвали суду про витребування доказів, Немишлянським ВП ГУ НП в Харківській області надана відповідь від 17.07.2017 року № 5184/118/54/01-2017, згідно з якою за період з 2001 року по теперішній час гр. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешкає: АДРЕСА_3, із заявами щодо перешкоджання у проживанні у вищевказаній квартирі не звертався /а.с. 44/.
Згідно з відповіддю КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 3» від 24.07.2017 року № 549, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2, до лікарів поліклініки за медичною допомогою в період з 2015 року по 2017 рік не звертався, викликів до дому не було, флюорографічне обстеження не проходив.
Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації також, підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_6 які, попереджені про кримінальну відповідальність, в судовому засіданні підтвердили факт не проживання відповідача за місцем реєстрації та за місцем мешкання позивачів.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.
Що стосується вимоги про зняття відповідача з реєстрації, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки в результаті визнання судом особи такою, що втратила право користування житлом, такі наслідки передбачені ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» без додаткового ухвалення рішення суду. До відмови у знятті з реєстрації на підставі рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням (квартирою) права позивача у цьому питанні не порушені і тому суд відповідно до приписів ст. 16 ЦК України про захист права лише у передбачений законом чи договором спосіб не має підстав для ухвалення рішення з цього приводу.
Судові витрати суд покладає на позивача за його усною заявою.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 217, 218, 224 ЦПК України, суд -
Позов задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Судові витрати залишити за позивачем.
Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано, після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Головуючий суддя -