Провадження № 22-ц/780/5049/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 31.10.2017
УХВАЛА

Іменем України

31 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Олійника В.І.,

суддів Березовенко Р.В., Лівінського С.В.,

при секретарі Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення залишкової суми боргу за договором позики, стягнення трьох відсотків річних та відсотків за користування позикою та відшкодування заподіяної моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що 03 квітня 2012 року він надав у борг ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США, які він зобовязався повернути до 30 травня 2012 року.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2014 року було стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 326603 грн. 22 коп. та судові витрати у розмірі 3266 грн. 03 коп., а всього 329869 грн. 25 коп.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 березня 2015 року рішення Києво-Святошинського районного суду від 22 грудня 2014 року залишено без змін.

02 квітня 2015 року Києво-Святошинський районний суд видав виконавчий лист.

30 квітня 2015 року за виданим виконавчим листом було відкрито виконавче провадження за №47408832.

22 січня 2016 року з ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості примусово було стягнуто 26820 грн.

13 липня 2016 року з боржника ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості примусово стягнуто 26 820 грн. 17 листопада 2016 року з ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості примусово стягнуто 276229 грн. 25 коп.

Станом на 17 листопада 2016 року з ОСОБА_3 всього було стягнуто 329 869 грн. 25 коп. основного боргу, що відповідає еквіваленту 11530,46 доларів США та 3 % річних від простроченої заборгованості в розмірі 22890 грн. 76 коп.

Позивач вважав, що з ОСОБА_3 підлягає стягненню ще 8459,54 доларів США, як залишкової суми боргу.

Так як договір позики безвідсотковий і виконаний в іноземній валюті, а інший розмір процентів договором не встановлений, то позивач вважав, що в якості штрафних санкцій з ОСОБА_3 підлягають стягненню і 3% річних та проценти на рівні облікової ставки Національного банку України до дня повернення позики.

Також зазначав, що залишкова сума боргу 8459,54 доларів США станом на 5 грудня 2016 року за курсом у 2634,5680 за 100 доларів США становить 222822 грн. 17 коп., а сума боргу по 3% річних від простроченої заборгованості становить 30145 грн. 09 коп., з яких 222822 грн. 17 коп. - суми заборгованості, 1646 кількість прострочених днів платежу (від 31 травня 2012 року до 5 грудня 2016 року), тобто 222822,17 х 3%:100%:365 х 1646 = 30145 грн. 09 коп.

Позивач стверджував, що на час звернення з позовом до суду заборгованість ОСОБА_3 становила 222822 грн. 17 коп. - основна сума боргу, 30145 грн. 09 грн. - заборгованість по 3 % річних, 129218 грн. 48 коп. - заборгованість на рівні облікової ставки НБУ.

Так як ОСОБА_3 борг у повному обсязі не повернув, то позивач вважав, що з нього підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 100000 грн.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 03 квітня 2012 року у розмірі 222822 грн. 17 коп., три відсотки річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 30145 грн. 09 коп., суму боргу за процентами на рівні облікової ставки НБУ від простроченої заборгованості у сумі 129218 грн. 48 коп., моральну шкоду у розмірі 100000 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виникли боргові зобовязання.

Так, позичальник ОСОБА_3 отримав в борг від ОСОБА_2 за договором позики від 03 жовтня 2012 року грошові кошти в розмірі 20 000 доларів США.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 326 603 грн. 22 коп. та судові витрати в розмірі 3 266 грн. 03 коп.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 березня 2015 року рішення Києво-Святошинського районного суду від 22 грудня 2014 року залишено без змін.

В рішенні Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2014 року було встановлено, що 03 жовтня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір позики. На підтвердження передачі коштів ОСОБА_2 був наданий договір позики від 03 жовтня 2012 року та розписку про отримання ОСОБА_3 коштів у розмірі 20 000 доларів США.

Рішенням суду від 22 грудня 2014 року також встановлено, що з ОСОБА_3 підлягає стягненню заборгованість у розмірі 20 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становило 303 712 грн. 46 коп. і в резолютивній частині зазначено лише про стягнення боргу у гривнях, а саме, загальну суму заборгованості в розмірі 326 603 грн. 22 коп.

На виконання вказаного рішення Києво-Святошинським районним судом Київської області 02 квітня 2015 року ОСОБА_2 був виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 326 603 грн. 22 коп. та судові витрати в розмірі 3 266 грн. 03 коп.

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_4 від 30 квітня 2015 року було відкрито виконавче провадження за №47408832 щодо виконання виконавчого листа №369/3924/14-ц від 02 квітня 2015 року про стягнення з ОСОБА_3 боргу у сумі 329 869 грн. 25 коп.

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_4 від 29 квітня 2016 року виконавчий лист №369/3924/14-ц, виданий 02 квітня 2015 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_3 боргу у сумі 329 869 грн. 25 коп., повернуто на підставі вимог п.2 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження».

В подальшому, постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_4 від 30 травня 2016 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №369/3924/14-ц, виданого 02 квітня 2015 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_3 боргу.

Розпорядженням головного державного виконавця Данилишина П.Б. від 22 листопада 2016 року за №27/8 (ЄДРВП 47408832) відповідно до вимог ст.ст.43, 44, 45 Закону України «Про виконавче провадження» було перераховано 26 820 грн. на рахунок ОСОБА_2, 2980 грн. на рахунок виконавчого збору та 200 грн. витрат на проведення виконавчих дій.

Розпорядженням головного державного виконавця Данилишина П.Б. від 13 липня 2016 року №1035/8 згідно з вимогами ст.ст.43, 44, 45 Закону України «Про виконавче провадження» на рахунок ОСОБА_2 було перераховано 26 820,00 грн..

Розпорядженням головного державного виконавця Данилишина П.Б. №1035/8 від 17 листопада 2016 року на рахунок ОСОБА_2 було перераховано 276 229 грн. 25 коп.

Постановою старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу від 26 грудня 2016 року виконавче провадження №47408832 з примусового виконання виконавчого листа №369/3924/14-ц, виданого 02 квітня 2015 року Києво-Святошинським районним судом Київської області, закінчено виконавче провадження на підставі вимог п.9 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно квитанції №0.0.649242419.1, 0.0.577621951.1, 0.0.669005613.1 та розпоряджень державного виконавця про перерахування коштів борг, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій були сплачені боржником у повному обсязі.

Згідно зі ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно вимог ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що звертаючись з позовом до суду позивач ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_3 залишкову суму боргу у розмірі 8459,54 доларів США.

В позовній заяві позивач зазначив про те, що ОСОБА_3 отримав у борг 20000 доларів США, а повернув лише 11 530,46 доларів США, що еквівалентно 303 712,46 грн. станом на 17 листопада 2016 року за офіційним курсом НБУ.

В позовній заяві позивачем здійснено розрахунок заборгованості з урахуванням курсу НБУ станом на 05 грудня 2016 року, згідно якого 100 доларів США в еквіваленті становить 2 634,5680 грн.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязані визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як встановлено судом і вбачається з резолютивної частини рішенням Києво-Святошинського районного суду від 22 грудня 2014 року (а.с.10) з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 було вирішено стягнути заборгованість в розмірі 326 603 грн. 22 коп. та судові витрати в розмірі 3266 грн. 03 коп. У решті позовних вимог було відмовлено.

На даний час відповідач ОСОБА_3 в повному обсязі виконав зобовязання перед ОСОБА_2, що підтверджується постановою державного виконавця від 26 грудня 2016 року про закінчення виконавчого провадження, оскільки ОСОБА_3 в повному обсязі сплатив ОСОБА_2 кошти згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Позивачем же ставиться питання про стягнення недоотриманої, як він вважає, суми в доларах США, а саме 8459,54 доларів США.

Суд, зясувавши дійсні обставини справи, давши оцінку зібраним доказам в їх сукупності, дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 залишкової суми боргу, як він вважав, за договором позики.

Посилання позивача та його представника у судовому засіданні на те, що відбулося збільшення курсу валюти - долара США по відношенню до національної валюти - гривні і тому з відповідача необхідно стягнути ще суму боргу у розмірі 8459,54 доларів США, як залишкову суму боргу, як вірно зазначив суд першої інстанції, є необґрунтованими та такими, що не підлягали до задоволення, оскільки як вже було встановлено судом, рішенням Києво-Святошинського районного суду від 22 грудня 2014 року був визначений грошовий еквівалент в іноземній валюті по відношенню до національної валюти - гривні, за офіційним курсом НБУ та стягнуто борг у розмірі 20 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становило 303 712 грн. 46 коп.

Щодо стягнення нарахованих позивачем трьох відсотків річних та відсотків за договором позики від 03 квітня 2012 року у загальному розмірі 159 363 грн. 57 коп., то ці вимоги також не підлягали до задоволення, оскільки три відсотки річних та проценти за користування позикою були нараховані на суму боргу, яка вже була повернута відповідачем ОСОБА_3.

У позовній заяві позивач зазначав, що у звязку з неналежним виконанням обовязків та неповернення боргу у повному обсязі з відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню і моральна шкода у розмірі 100 000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд дійшов вірного висновку, що вимоги позивача ОСОБА_2 про стягнення з відповідача ОСОБА_3 моральної шкоди є недоведеними, оскільки суду не надано доказів про заподіяння позивачу моральної шкоди.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо відмови у задоволенні позову. За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.І. Олійник

Судді: Р.В. Березовенко

ОСОБА_5