Справа № 159/5139/15-ц
Провадження № 2/159/819/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

в складі : головуючого судді Миронюка М.Г.

з участю секретаря Посполітак Г.О.

представка позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі цивільну справу за заявою ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що вона є клієнтом Публічного Акціонерного Товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк»), отримує через картковий рахунок, відкритий в цьому банку заробітну плату. При отриманні картки, на яку зараховується заробітна плата позивачу було надано банком також кредитну картку MasterCard Elektronik № 361203. Кредитною карткою позивач ніколи не користувалася, коштів з неї не знімала і взагалі поклала її якнайдалі, аби вона ніде не пропала і ніхто нею не скористався. Пін-код до кредитної картки вона не знає як і кредитний ліміт, який надавався їй банком. 24 травня 2015 року, в неділю, їй зателефонували з номеру НОМЕР_1, жінка представилася Іриною, працівником ПАТ КБ «Приватбанк». Вона відразу поцікавилася чи позивач в цей день намагалася зняти кошти зі своєї кредитки. Позивач відповіла негативно і вона повідомила її, що сьогодні з картки позивача були спроби зняти кошти, хоча і невдалі. Запитала чи можливо вона хоче, щоб картка була заблокована. Позивач звісно погодилася. На це співрозмовниця сказала, що їй потрібно знати середні цифри з номеру картки. В позивача на хвилину виникла підозра, чи це насправді працівник Приватбанку, так як вона постійно чує по телебаченню, є інформація біля банкоматів, приходять інформаційні повідомлення на телефон про те, що нікому не можна повідомляти свій пін код до банківських карток, і що працівники банку ніколи не запитують пін коди до карток клієнтів банку. Позивач прямо запитала про це. На що Ірина відповіла, що вона насправді працівник ПАТ КБ «Приватбанк», повідомила позивачу залишок на зарплатній карті і сказала, що їй не потрібен її пін-код до картки, потрібно тільки декілька цифр з номеру картки, і то середніх. Позивач заспокоїлася і почала шукати картку, адже нею ніколи не користувалася і, відповідно, з собою не носила. Доки позивач шукала картку, зв'язок з Іриною перервався, і вона скористалася цим, аби зробити запит про залишок коштів на кредитному рахунку, на картці було 5013,54 грн. і бонус 1.40 грн. В той же час знову зателефонувала Ірина і позивач повідомила три середні цифри картки 732. Вона подякувала і сказала, що незабаром їй зателефонують з банку і поклала трубку. Через хвилину на телефон позивача прийшло повідомлення що баланс картки змінився і на рахунку залишилося 13,54 грн. Тобто з картки було знято 4986 грн. Позивач відразу зателефонувала на номер гарячої лінії ПАТ КБ «Приватбанк» 3700 і запитала оператора чому змінився баланс картки. Він підтвердив зняття і висловив припущення про шахрайство, запитав, чи потрібно заблокувати карту і рекомендував звернутися у відділок міліції за місцем проживання. Наступного дня позивач звернулася в міліцію проте реєструвати її повідомлення відмовилися і сказали, що зареєструють, коли буде виписка з банку. Так як виписку з банку вона змогла отримати лише через три дні, то заява про вчинення злочину була зареєстрована в Ковельському МВ УМВС України у Волинській області лише 27.05.2015 року, кримінальне провадження № 0000611, дата внесення до ЄРДР 28.05.2015 року. 29 травня 2015 року була винесена постанова про визнання позивача потерпілою. Позивач зазначає, що вона, 24.05.2015 року, не здійснювала операцію по зняттю коштів, не уповноважувала на це будь кого, банківську карту не втрачала, нікому не передавала ні своєї кредитної карти ні пін-код до неї, не давала доручення працівникам ПАТ КБ «Приватбанк» на перерахунок коштів, тому вважає, що кошти в сумі 4986, 46 грн. були зняті безпідставно і тому банк зобовязаний сплатити їх їй. Крім того, позивач відразу повідомила про несанкціоноване зняття коштів на гарячу лінію ПАТ КБ «Приватбанк», тобто виконала всі умови для того, щоб їй повернули не санкціоновано зняті кошти. 07.08.2015 року позивач ОСОБА_2 звернулась до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» із заявою про повернення знятих з карткового рахунку коштів та коштів, які вона змушена сплачувати як погашення кредиту, проте на даний час відповідь не надійшла. Просить зобовязати Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» повернути некоректно зняті кошти з кредитної картки MasterCard Elektronik № 361203, виданої на імя ОСОБА_2, в сумі 4986,46 грн., суму відсотків, які вона були нараховані як користування кредитними коштами та списані з зарплатної картки в сумі 391,28 грн., сума штрафу 50,00 грн. та сплачені нею кошти в рахунок погашення боргу в сумі 736,72 грн. та стягнути з відповідача в її користь судові витрати по справі.

В подальшому позивач уточнила позовні вимоги, просить зобовязати Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» повернути некоректно зняті кошти з кредитної картки MasterCard Elektronik № 361203, виданої на імя ОСОБА_2, внесених готівкою 6102,51 грн., автоматично списаних банком із зарплатної картки 234, 85 грн., відсотки за користування кредитними коштами 1302,77 грн., списані штрафи за прострочення за кредитом 50, 00 грн. та просять стягнути з відповідача в користь позивача судові витрати по справі.

Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала, по справі відповідач подав суду заперечення, з якого вбачається, що відповідно до Договору про надання банківських послуг від 15.05.2008 року укладеному з ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 останній був відкритий картковий рахунок та видана карта 689122, зі встановленим кредитним лімітом в розмірі 500,00 грн. Позивач ОСОБА_2 була ознайомлена і погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, про що свідчить її підпис на заяві. В 2012 році карта була перевипущена , в звязку із закінченням терміну використання, і видана нова карта № 361203 терміном до серпня 2015 року зі встановленим кредитним лімітом 5000,00 грн. Згідно п.1.1.2.1.2 вказаних вище Умов та Правил надання банківських послуг (далі Умовами та Правилами) клієнт зобовязується не передавати картки, стікер PayPass або нанесені на них дані у цілях, що не передбачені Договором або суперечить чинному законодавсту. П 1.1.2.1.12 Умов та Правил, передбачений обовязок клієнта вживати заходів щодо запобігання втраті (викраденню) карток, стікера Pay Pass, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на картку і магнітну смугу, або їхньому незаконному використанню. Також п 1.1.5.13 передбачено Клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції, які супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви Клієнта про блокування картки (рахунку) на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг. Оскільки позивач особисто повідомила третій особі дані карти, то такі дії свідчать про порушення нею Умов та Правил. Тобто своїми діями, позивач сама посприяла незаконному використанню коштів на її кредитній карті. Банком були заблоковані всі карткові рахунки позивача, після її дзвінка на клієнтську лінію, в якому вона повідомила про списання коштів, тобто вже після здійснення фінансової операції. Просить в позові відмовити.

В подальшому представник позивача подав заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та зясувавши обставини справи приходить до висновку, що у позові ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення коштів слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що 15 травня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір про банківське обслуговування, згідно умов якого останній було відкрито картковий рахунок і видано кредитну картку зі встановленим на ній кредитним лімітом у розмірі 500 грн., який в подальшому збільшено до 5 000 грн.

24 травня 2015 року невстановленими особами з кредитного рахунку позивача за № 361203 через мережу Інтернет було здійснено несанкціоновану транзакцію на суму 4 986 грн. , про що позивачем було повідомлено працівників банку по гарячій лінії.

Як вбачається з позовної заяви та пояснення представника позивача ОСОБА_1 24 травня 2015 року до позивачки зателефонували з номеру «НОМЕР_2», і жінка представившись Іриною та працівником ПАТ КБ «Приватбанк» поцікавилась в позивачки, чи намагалась вона зняти кошти зі своєї картки. Позивачка повідомила, що карткою не користувалась, і тоді співрозмовниця повідомила, що сьогодні була спроба зняти грошові кошти з картки, але спроби були невдалі. Далі співрозмовниця запитала, чи не бажає позивачка заблокувати свою картку. Позивачка погодилась і тоді її співрозмовниця сказала, що для цього їй потрібно знати середні цифри з номера картки. Позивачка трохи засумнівалась, але співрозмовниця їй повідомила, що дійсно є працівником ПАТ КБ «Приватбанк». Тоді позивачка заспокоїлась і назвала "Ірині" три середні цифри своєї картки «732», а через хвилину на телефон позивачки прийшло SMS-повідомлення Банку, з якого позивачка довідалась про зміну балансу на картці, тобто з картки/рахунку позивачки № 361203.

29 травня 2015 року правоохоронними органами розпочато досудове розслідування за фактом вчинення шахрайських дій, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України.

Банком несанкціонована транзакція не скасована й грошові кошти на картці/рахунку позивача не відновлені.

У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше .не встановлено законом (ст. 1073 ЦК України).

Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Пунктами 5,6,9 розділу 6 постанови Правління Національного Банку України від 05 листопада 2014 року № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» визначено, що користувач зобов'язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов'язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Такі правові висновки висловлені в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71 цс 15, які згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Суд дослідивши подані сторонами докази прийшов до висновку, що з урахуванням того, що ОСОБА_2 своїми діями (назвавши три цифри своєї банківської картки невідомій особі по телефону) сприяла незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а тому за таких обставин у банка не виник обов'язок відповідно до ст. 1073 ЦК України про зарахування знятої невстановленою особою суми на рахунок позивача і тому вимоги позивачки ОСОБА_2 є безпідставними.

Таким чином, суд вважає, що наявні достатні підстави прийти до висновку, що упозові ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення коштів слід відмовитиза безпідставністю її вимог.

Судові витрати відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ЗУ "Про платіжні системи та переказ коштів в україні", ст.1073 ЦК України, п.п. 5,6,9 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління Національного банку України № 705 від 05.11.2014 р., ст.ст. 7, 8, 10, 11, 60,88 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити у позові ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення коштів .

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст виготовлено 01.11.2017 року.

Головуючий:ОСОБА_4