Справа № 581/826/17
Провадження № 2/581/290/17
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 листопада 2017 року Липоводолинський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Сізова Д.В.,

з участю секретаря - Самілик Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Панасівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в :

08 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який обгрунтувала такими обставинами. 21 квітня 2017 року у с.Панасівка Липоводолинського району помер її батько ОСОБА_4 Після його смерті єдиною спадкоємицею за законом, що належним чином прийняла спадщину є вона, оскільки, її матір ОСОБА_2 та брат ОСОБА_3 відмовилися від прийняття спадщини, а інший брат ОСОБА_5 спадкоємець за заповітом помер ще 29 квітня 2011 року.

За відсутності державної реєстрації права власності на належний ОСОБА_4 по вул.Садова,14 у с.Панасівка Липоводолинського району Сумської області будинок, вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на це нерухоме майно.

Просила визнати за нею в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4 право власності на будинок з надвірними будівлями за вказаною адресою, а саме: житловий будинок літ.«А-І», загальною площею 57 кв.м, житловою 31,5 кв.м, прибудову літ.«а», літню кухню літ.«Б», сарай літ.«В», сарай літ.«Г», сарай літ.«Д», сарай літ.«Е», літній душ літ. «Ж», сарай літ.«З», сарай літ.«И», погреб літ.«п/г», вбиральню літ. «У», огорожі №1-2.

Сторони у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від усіх маються заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, є дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с. 8).

10 травня 1985 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб, узявши прізвище чоловіка ОСОБА_1 (а.с.9).

27 жовтня 2006 року ОСОБА_4 заповів усе своє майно сину ОСОБА_5 Заповіт посвідчувався секретарем виконкому Панасівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області 27 жовтня 2006 року за реєстровим №99 (а.с.11).

29 квітня 2011 року помер ОСОБА_5 (а.с.12).

21 квітня 2017 року помер ОСОБА_4 (а.с. 17).

Із довідки Панасівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 06 жовтня 2017 року вбачається, що ОСОБА_4 користувався розташованою по вул.Садова,14 у с.Панасівка Липоводолинського району земельною ділянкою, загальною площею 0,209 га, з якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 0,092 га, та для ведення особистого селянського господарства - 0,117 га. Земельні ділянки не приватизовані (а.с.19).

Із довідки Панасівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 18 жовтня 2017 року вбачається, що ОСОБА_4 до дня смерті був зареєстрований та проживав разом зі своєю дружиною ОСОБА_2 по вул. Садова,14 у с.Панасівка Липоводолинського району Сумської області (а.с.18).

Із копій погосподарських книг Панасівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області за 1986-1990 рр., 1991-1995 рр., вбачається, що господарство ОСОБА_4 у с.Панасівка Липоводолинського району з часу його існування і до часу його припинення у законодавчому порядку відносилося до суспільної групи господарств - колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_4 У період із 1987 року по 1992 рік у домоволодінні проживали він разом зі своєю дружиною ОСОБА_2

19 травня 2017 року дружина померлого ОСОБА_2 та його син ОСОБА_3 звернулися до Панасівської сільської ради з адресованими органам нотаріату заявами про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4, зокрема від обовязкової частки.

19 травня 2017 року ОСОБА_2 в Панасівській сільській раді адресувала органам нотаріату заяву, у якій вказала про те, що майно, яке залишилося після смерті її чоловіка не є спільною сумісною власністю та становить його особисту власність.

08 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Липоводолинського районного нотаріального округу ОСОБА_7 із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, заведено спадкову справу № 78/2017.

Відповідно до виготовленого 02 серпня 2017 року технічного паспорту, домоволодіння по вул. Садова,14 у с.Панасівка Липоводолинського району Сумської області складається із житлового будинку літ.«А-І» (1973 року побудови), загальною площею 57 кв.м, житловою 31,5 кв.м, із прибудовою літ.«а» (1973 року побудови), літньої кухні літ.«Б» (1974 року побудови), сараю літ.«В» (1974 року побудови), сараю літ.«Г» (1975 року побудови), сараю літ.«Д» (1974 року побудови), сараю літ.«Е» (1975 року побудови), літнього душу літ.«Ж» (1985 року побудови), сараю літ.«З» (1980 року побудови), сараю літ.«И» (1975 року побудови), погрібу літ. «п/г» (1973 року побудови), вбиральні літ. «У» (1975 року побудови), огорожі №1-2 (1975 року побудови), вартістю 14980 грн. (а.с.22-26).

Згідно зі ст. 120 ЦК УРСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статусу колгоспу.

Крім того, колгоспному двору належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше, передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

Відповідно до ст. 123 ЦК УРСР, частка члена колгоспного двору в майні двору визначається:

1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ);

2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ);

3) при зверненні стягнення при особистих зобовязаннях члена двору.

Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 563 ЦК УРСР у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу (Розділ VII. Спадкове право).

Відповідно до розяснень, наданих у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 24 червня 1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» (постанова втратила чинність на підставі постанови Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року) правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 р. спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося) відкривається після смерті кожного з його колишніх членів (у редакції постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 25 грудня 1992 року).

Відповідно до розяснень, які містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25 травня 1998 року):

положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні;

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;...

г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року...

Таким чином, вбачається, що відповідно до ст. 17, 18 Закону «Про власність» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Оскільки станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були лише ОСОБА_4 та ОСОБА_2, вони набули право власності на майно колгоспного двору, а їх частки у праві власності відповідно до ст. 123 ЦК УРСР були рівними (по 1/2 частині у кожного).

Зважаючи на те, що спадщина на 1/2 частину належного померлому ОСОБА_4 домоволодіння відкрилась за дії ЦК України, то спадкування вказаної частини відбулося вже за правилами цього кодексу.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції Закону № 834-VIII від 26 листопада 2015 року) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення» від 5 серпня 1992 року № 449 було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію обєктів будівництва (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

Із аналізу положень Конституції України та ЦК України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі обєкти, про що також зазначено і в листі Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію обєктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року».

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30 липня 2012 № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»).

Спрощений порядок здійснення державної реєстрації прав власності на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках та збудовані до 5 серпня 1992 року, але за особами, які вважаються його володільцями, містять і положення ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, за наявності на збудоване до 5 серпня 1992 року домоволодіння виготовленого 02 серпня 2017 року технічного паспорту та відповідних записів у погосподарських книгах, суд приходить до висновку, що наявних у справі доказів достатньо для висновку про належність померлому ОСОБА_4 та ОСОБА_2 житлового будинку з господарськими будівлями по вул.Садова,14 у с.Панасівка Липоводолинського району Сумської області.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, протягом шести місяців має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у строк звернулася до нотаріальної контори та належним чином прийняла спадщину після смерті батька, у строк відмовилися від прийняття спадщини й інші спадкоємці його дружина та син. Дружина померлого ОСОБА_2 також у своїй заяві до нотаріуса вказала, що майно чоловіка не є спільною сумісною власністю.

Зважаючи на зазначені вище норми закону, майно колгоспного двору дійсно не є спільною сумісною власністю, а є спільною частковою власністю, і чинне законодавство не передбачає можливості у такий спосіб відмовитися від права власності на нерухоме майно.

Тому, враховуючи викладене, за наявності технічного паспорту, який засвідчує відповідність закінченого будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуального житлового будинку, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них вимогам законодавства, наявні правові підстави для визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку за спадкоємицею ОСОБА_1, яка належним чином прийняла спадщину.

У той же час, розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди на підставі положень ст. 186, 381 ЦК України є приналежністю головної речі (будинку) і відповідно до вимог чинного законодавства не потребують окремої реєстрації, а тому не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на розташовані поряд господарсько-побутові будівлі й споруди.

У звязку з цим, суд відмовляє у задоволенні позову в частині визнання права власності на господарсько-побутові будівлі й споруди.

Керуючись ст. 212-215, 223 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на 1/2 частину житлового будинку літ.«А-І», загальною площею 57 кв.м, житловою 31,5 кв.м, вул.Садова,14 у с.Панасівка Липоводолинського району Сумської області.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Липоводолинський районний суд протягом 10 днів із дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д. В. Сізов