Справа № 465/4959/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Лозинський Б.М.
Провадження № 22-ц/783/4235/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Брикайло М.В.

з участю позивача ОСОБА_2., представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5, третьої особи ОСОБА_6, представника третьої особи ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_6 до ОСОБА_4, з участю третіх осіб ОСОБА_6, Трускавецької міської ради, про позбавлення батьківських прав, -

встановила:

В серпні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд із позовною заявою до ОСОБА_4, за участі третіх осіб ОСОБА_6, Трускавецької міської ради, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з таким позовом звернувся, оскільки відповідача не вважає своїм батьком, ОСОБА_4 не приймає участі у його вихованні, він не пам'ятає відповідача з дитинства, ОСОБА_4 самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, змалку у позивача залишилися лише спогади про застосування до нього, до його матері і сестри насильства, образ, приниження зі сторони ОСОБА_4

Стверджує, що вихованням займається виключно його матір ОСОБА_6, з якою він проживає і повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, здоров'ям та життям позивача не цікавиться, жорстоко з ним поводиться. За таких обставин позивач, будучи сином, просить позбавити ОСОБА_4 батьківських прав стосовно себе.

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 17 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_6 до ОСОБА_4, з участю третіх осіб ОСОБА_6, Трускавецької міської ради, про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник позивача ОСОБА_3, з оскаржуваним рішенням не погоджується, вважає його незаконним та необґрунтованим, оскільки суд неповно з»ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та неправильно застосований матеріальний закон.

Покликаючись на ЗУ «Про попередження насильства в сім»ї» та інші підзаконні нормативно-правові акти зазначає, що позивач надав пояснення з приводу того, що єдиним позитивним спогадом про батька ОСОБА_4 є поїздка до Києва, інші спогади для нього є негативними та дуже травматичними, однак суд не взяв такі пояснення до уваги.

Вчинення ОСОБА_4 насильства щодо позивача та інших членів сім»ї підтверджується рішенням Франківського районного суду м. Львова від 04.02.2008 р. про розірвання шлюбу та постановою Личаківського районного суду м. Львова від 06.02.2009 р., скаргами сусідів до Франківського РВ міліції.

Звертає увагу на те, що останні роки відповідач переслідував позивача з намаганнями взяти аналіз ДНК, щоб довести, що він не його син.

Вважає, що суд нівелює психологічне насильство в сім»ї та оправдовує стереотипне уявлення відповідача про насильство в сім»ї, як неприязні відносини.

Суд не взяв до уваги висновок комісії з питань захисту прав дитини Трускавецької міської ради, не обґрунтувавши у чому полягає його невмотивованість та необґрунтованість.

Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 травня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2., його представника ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_6, представника третьої особи ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також пояснення відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скаргу необхідно задовольнити враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить переконання, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам закону.

Відмовляючи у позові суд першої інстанції не взяв до уваги висновок комісії з питань захисту прав дитини Трускавецької міської ради від 22.09.2016 р. про доцільність позбавлення позбавлення батьківських прав ОСОБА_4, оскільки, згідно висновків суду, такий носить лише рекомендаційний характер, є немотивований та необґрунтований, тому сам по собі не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Крім цього, з оглянутої в судовому засіданні цивільної справи № 465/6339/15 суд встановив, що 23.07.2015 р. комісія з питань захисту прав дитини Трускавецької міської ради приймала подібний висновок про доцільність позбавлення позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 по відношенню до неповнолітнього сина ОСОБА_2., ІНФОРМАЦІЯ_1 з аналогічних підстав, за заявою його матері ОСОБА_6, на основі якого останньою було подано позов, який 09.02.2016 р. рішенням Франківського районного суду м. Львова було задоволено, однак рішенням Апеляційного суду Львівської області від 24.05.2016 р. рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Таким чином, суд з врахуванням пояснень сторін та показів свідків дійшов висновку про те, що ОСОБА_4 не самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, так як саме напружені і неприязні відносини між батьками не дають можливості йому належним чином і в повному обсязі виконувати свої батьківські обов'язки, також врахував висловлене відповідачем в суді бажання бачитися, спілкуватися з сином, брати участь у його вихованні, що підтверджує його намір у подальшому виконувати свої батьківські обов'язки в повному обсязі.

Суд першої інстанції прийшов висновку, що оскільки доказів умисної винної поведінки відповідача щодо ухилення від виховання сина і свідомого нехтування ним своїми обов'язками позивачем не представлено, а судом не здобуто, тому відсутні підстави для позбавлення батьківських прав, передбачених ч. 2 ст. 164 СК України, оскільки позбавлення батьківських прав є виключною мірою, і допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду з натупних підстав.

Статтею 150 СК України передбачений обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно із частинами 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Зазначені гарантії кореспондуються із ст. 52 Конституції України, відповідно до якої діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

В свою чергу, відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з пунктом другим частини першої статті 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька.

Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року за № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування всіх обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пунктом 16 цієї ж Постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з врахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 та відповідач по справі ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 3).

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 04 лютого 2008 р. шлюб між ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_4 розірвано (а.с. 4).

З приводу відносин між батьками позивача існує ряд судових рішень.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_4 про виключення актового запису про батьківство відмовлено. Рішення набрало законної сили (а.с. 5-8).

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 лютого 2015 року з ОСОБА_4 стягнуто в користь ОСОБА_6 аліменти на утримання сина ОСОБА_2) ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 450 грн. щомісячно починаючи з 11.04.2012 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9-11).

Рішенням Апеляційного суду Львівської оласті від 25 травня 2015 року збільшено розмір аліментів на утримання сина з 450 до 643 грн. (а.с. 12-15).

Судом першої інстанції з матеріалів цивільної справи № 465/6339/15 встановлено, що на підставі висновку комісії з питань захисту прав дитини Трускавецької міської ради від 23.07.2015 р. про доцільність позбавлення позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 по відношенню до неповнолітнього сина ОСОБА_2., ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6 зверталась в суд з відповідним позовом, який рішенням Франківського районного суду м. Львова від 09.02.2016 р. був задоволений, однак рішенням Апеляційного суду Львівської області від 24.05.2016 таке рішення суду першої інстанції скасоване та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Таким чином, даний спір про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 є вдруге на розгляді суду, однак зараз поданий сином (дитиною особисто) та мотивований висновком комісії з питань захисту прав дитини Трускавецької міської ради від 29.09.2016 року № 295 та напруженими відносинами у сім»ї.

Згідно із ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, зокрема сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Положеннями ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Так, рішенням виконавчого комітету Трускавецької міської ради Львівської області від 29.09.2016 р. № 295, повторно вирішено затвердити висновок комісії з питань захисту прав дитини про доцільність позбавлення позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 по відношенню до неповнолітнього сина ОСОБА_2., ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки ОСОБА_4 неналежним чином виконує свої батьківські обов'язки (а.с. 72, 73).

Із висновку комісії з питань захисту прав дитини Трускавецької міської ради від 22.09.2016 року вбачається, що ОСОБА_4 проживає окремо від неповнолітнього сина ОСОБА_2. та участі у вихованні дитини не приймає.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що висновок комісії з питань захисту прав дитини Трускавецької міської ради від 22.09.2016р. про доцільність позбавлення батьківських прав та ухилення ОСОБА_4 від участі у вихованні і утриманні сина є немотивований і необґрунтований, оскільки докази, які б спростовували такий висновок, в матеріалах справи відсутні, відповідачем ОСОБА_4. не наведені.

У той же час, перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів звертає уувагу, що під час розгляду справи свої доводи в частині заперечення позовних вимог відповідач зводить до неприязних стосунків із ОСОБА_6 та введенням його в оману стосовно вагітності та батьківства, бажанням колишньої дружини заволодіти його майном, при цьому жодним чином не спростовує доводи позивача про ухилення від виконання батьківських обов'язків, не намагався довести свої спроби займатись піклуванням, вихованням та утриманням сина, оскільки саме зазначені правовідносини є предметом розгляду даної справи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що між інтересами дитини та заходом впливу на батьків повинна існувати справедлива рівновага. Закон визначив вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав (ч. 1 ст. 164 СК України ), тому на переконання судової колегії матеріали справи в їх сукупності безумовно підтверджують доведений факт ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до сина ОСОБА_2, при цьому неприязні відносини між батьком та позивачем мають триваючий характер та жодним чином не свідчать про можливість їх покращення, позивач ОСОБА_2. категорично не бажає підтримувати будь-яких відносин із відповідачем ОСОБА_4, висловив під час судового засідання в апеляційному суді свою думку про необхідність позбавити відповідача батьківських прав щодо нього.

Виходячи із встановлених обставих справи та наведених вище положень законодавства, колегія суддів приходить висновку про те, що апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_11 є підставною, а позовні вимоги ОСОБА_2. про позбавлення відповідача ОСОБА_4 батьківських прав відносно нього обґрунтованими, відтак рішення суду першої інстанції необхідно скасувати з одночасним ухваленнмя нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в користь позивача судовий збір за звернення із позовом та подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 травня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_6 до ОСОБА_4, з участю третіх осіб ОСОБА_6, Трускавецької міської ради, про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя АДРЕСА_1 батьківських прав відносно його сина ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 судовий збір за подання позову в розмірі 551, 20 грн. та розгляд апеляційної скарги в розмірі 606,32 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк