Справа № 417/4026/17
Провадження № 2/417/196/17
РІШЕННЯ

Іменем україни

"07" липня 2017 р. смт Марківка Луганської області

Марківський районний суд Луганської області i в складi:

головуючого судді Дідоренко А.Е.

за участі секретаря Колеснік В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Марківка Луганської області цивільну справу за позовом Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про вилучення автомобілю після смерті інваліда, яким він був забезпечений через органи соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 18.04.2017 року звернувся до Марківського районного суду Луганської області з даним позовом, у якому просить вилучити у ОСОБА_1 автомобіль марки «ЗАЗ»,модель 110280, легковий (хетчбек), колір синій , рік випуску 2004, номер кузову Y6D9277, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та передати його в розпорядження Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що13 жовтня 2004 року ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, який був зареєстрований та постійно проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2(Енгельса),7, як інвалід війни другої групи, через органи соціального захисту в особі Головного управління праці та соціального захисту населення Луганської облдержадміністрації правонаступником якого є Департамент соціального захисту населення Луганської облдержадміністрації (надалі-Департамент), відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.1997 №999, був забезпечений автомобілем марки «ЗАЗ», модель 110280, легковий (хетчбек), колір синій , рік випуску 2004, номер кузову Y6D9277, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, на пільгових умовах, з правом передачі керування цим автомобілем члену своєї сімї (доньці) ОСОБА_3, яка зареєстрована та постійно проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (Енгельса),7.

Даний автомобіль був зареєстрований у МРЕВ смт Марківка ДАІ ГУ УМВС України в Луганській області на підставі довідки органів соціального захисту, свідоцтво про реєстр транспортного засобу АІС №635734 від 13.10.2004.

17 липня 2008 року ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 22.07.2008 року серія І-ЕД №156255, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Марківського районного управління юстиції.

На момент смерті інваліда ОСОБА_2 діяв Порядок забезпечення інвалідів затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 №999.

Відповідно до абзацу першого пункту 16 Порядку після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпений головним управлінням соціального захисту, строк експлуатації якого більше ніж 10 років ,залишається члену сімї , який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда.

На момент смерті ОСОБА_2 строк експлуатації автомобілю, яким був забезпечений інвалід, фактично складав 3 роки 9 місяців 6 днів, тобто менше ніж 10 років.

Згідно абзацу 8 пункту 16 Порядку ( в редакції від 26.04.2008), іншому члену сімї померлого інваліда, який проживає та зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним до спеціального фонду державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства вартості одержаного автомобіля з урахуванням ступеня його зношення та суми сплаченої за нього інвалідом.

Відповідно до розрахунку залишкова вартість автомобілю з врахуванням уцінки становить 9014,27 грн.

Відповідно до абзацу 10 пункту 16 Порядку ( в редакції від 26.04.2008) в іншому разі автомобіль повертається (вилучається) головному управлінню соціального захисту у повному комплекті.

Згідно абзацу 9 пункту 16 Порядку( в редакції від 23.12.2016), іншому члену сімї померлого інваліда, який зареєстрований за місцем реєстрації інваліда на час смерті, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки відкриті в органах казначейства вартості автомобіля з урахуванням розрахункової вартості автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом.

Відповідно до абзацу 11 пункту 16 Порядку у в іншому разі автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років повертається (вилучається) структурному підрозділу чи органу соціального захисту населення у повному комплекті.

У судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву в котрій просить справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі(а.с.37).

Відповідач ОСОБА_1 надала заперечення в яких зазначила, що позовна заява подана з порушенням норм встановлених ст.257 ЦК України, згідно якої загальний строк позовної давності встановлено у три роки. Саме на протязі цього строку особа, чиї права порушені, має право звернутися до суду та вимагати захисту чи примусового здійснення свого права. Для зазначених спірних правовідносин застосовуються загальний строк позовної давності. Початок строку з моменту, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Закінчення строку позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Як слідує із викладених у позовній заяві обставин, її батько інвалід ОСОБА_2 помер 17 липня 2008 року. На момент смерті інвалід перебував на обліку за місцем проживання у Марківському районному органі соціального захисту населення та користувався відповідно до законодавства встановленими для інвалідів пільгами.

Після смерті ОСОБА_2 вона неодноразово зверталася до вказаного органу соціального захисту населення з приводу переоформлення пільг та з метою вирішення питання про перереєстрацію автомобіля виданого йому як інваліду. Документи, що підтверджують її право користування вказаним автомобілем як члена сімї, який проживає та зареєстрований за місцем проживання та реєстрації інваліда, знаходились у розпорядженні органу соціального захисту населення в особистій справі інваліда.

Таким чином, позивачу було достеменно відомо про смерть ОСОБА_2 , однак ним не було своєчасно вжито жодних заходів та не було прийнято жодних рішень по вирішенню питання про залишення спірного автомобіля члену сімї померлого інваліда, який проживає та зареєстрований за місцем проживання та реєстрації інваліда,чи вилученню автомобіля, яким забезпечений інвалід, відповідно до чинного на той час Порядку, затвердженого постановою КМУ від 19.07.2016 №999.

Так як з дня смерті ОСОБА_2 пройшло більш ніж вісім років, протягом яких автомобіль знаходився у її користуванні і позивач протягом трьох років після смерті інваліда не звернувся до суду для захисту та примусового здійснення свого порушеного права, то ним було порушено строк позовної давності.

Просить відмовити у задоволенні позову та розглянути справу у її відсутності.

Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

13 жовтня 2004 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який був зареєстрований та постійно проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2(Енгельса),7, як інвалід війни другої групи, через органи соціального захисту в особі Головного управління праці та соціального захисту населення Луганської облдержадміністрації, правонаступником якого є Департамент соціального захисту населення Луганської облдержадміністрації (надалі-Департамент), відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.1997 №999, був забезпечений автомобілем марки «ЗАЗ», модель 110280, легковий (хетчбек), колір синій, рік випуску 2004, номер кузову Y6D9277, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, на пільгових умовах, з правом передачі керування цим автомобілем члену своєї сімї (доньці) ОСОБА_3, яка зареєстрована та постійно проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3(Енгельса),7.

Даний автомобіль був зареєстрований у МРЕВ смт Марківка ДАІ ГУ УМВС України в Луганській області на підставі довідки органів соціального захисту, свідоцтво про реєстр транспортного засобу АІС №635734 від 13.10.2004 (а.с.8).

17 липня 2008 року ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 22.07.2008 року серія І-ЕД №156255, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Марківського районного управління юстиції (а.с.8 зворотна сторона).

На момент смерті інваліда ОСОБА_2 діяв Порядок забезпечення інвалідів затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 №999.

Відповідно до абзацу першого пункту 16 Порядку після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпений головним управлінням соціального захисту,строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається члену сімї, який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда.

На момент смерті ОСОБА_2 строк експлуатації автомобілю, яким був забезпечений інвалід, фактично складав 3 роки 9 місяців 6 днів, тобто менше ніж 10 років.

Згідно абзацу 8 пункту 16 Порядку ( в редакції від 26.04.2008), іншому члену сімї померлого інваліда ,який проживає та зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда, автомобіль,строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним до спеціального фонду державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства вартості одержаного автомобіля з урахуванням ступеня його зношення та суми сплаченої за нього інвалідом.

Відповідно до розрахунку залишкова вартість автомобілю з врахуванням уцінки становить 9014,27 грн.(а.с.14).

Відповідно до абзацу 10 пункту 16 Порядку ( в редакції від 26.04.2008) в іншому разі автомобіль повертається (вилучається) головному управлінню соціального захисту у повному комплекті.

Згідно абзацу 9 пункту 16 Порядку( в редакції від 23.12.2016), іншому члену сімї померлого інваліда, який зареєстрований за місцем реєстрації інваліда на час смерті, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років , залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки відкриті в органах казначейства вартості автомобіля з урахуванням розрахункової вартості автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом.

Відповідно до абзацу 11 пункту 16 Порядку в іншому разі автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років повертається (вилучається) структурному підрозділу чи органу соціального захисту населення у повному комплекті.

Згідно письмової заяви відповідача на адресу позивача від 16.01.2017, ОСОБА_1 вважає строк експлуатації автомобілю, яким був забезпечений її померлий батько більшим ніж 10 років ( з моменту забезпечення та до теперішнього часу) та вважає, що до цього автомобілю може бути заснований абзац перший пункту 16 Порядку ( в редакції від 26.04.2008) згідно якого автомобіль залишається члену сімї, який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда (а.с.9-10).

Згідно акту вивчення стану експлуатації автомобіля, яким забезпечено інваліда безоплатно ( на пільгових умовах) від 18.01.2017, ОСОБА_1 відмовилася добровільно повернути автомобіль позивачу до вирішення питання судом (а.с.11).

Вилучення автомобіля, отриманого інвалідом, законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда здійснюється відповідними органами державної виконавчої служби за рішенням суду відповідно за поданням структурного підрозділу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції.

Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї статті застосовуються також до вимог про витребування майна власником з чужого незаконного володіння.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 є донькою померлого інваліда війни другої групи ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7 зворотна сторона).

04.11.1995 року відповідач ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 відділом реєстрації актів цивільного стану Марківського районного управління юстиції Луганської області , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія І-ЕД № 013038 від 06.02.2006 року (а.с.7).

Згідно довідки УДМСУ у Луганській області ОСОБА_1 значиться зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 з 27.03.2003 року і до теперішнього часу, тобто на день смерті інваліда війни другої групи ОСОБА_2 мешкала разом за зазначеною адресою.

Як вбачається з копії акту вивчення стану експлуатації (перереєстрації, повернення) автомобіля, яким забезпечено інваліда безоплатно ( на пільгових умовах) , від 18.01.2017 р. членам сім'ї померлого інваліда ОСОБА_2, а саме: доньці ОСОБА_1 запропоновано подати необхідні документи ( у встановлений термін) для перереєстрації автомобіля на члена сімї померлого інваліда, а у разі відмови викупу автомобіля - повернути в розпорядження органу соціального захисту автомобіль, яким був забезпечений інвалід в повній комплектності, однак донька померлого інваліда повернути спірний автомобіль відмовилася.

З матеріалів справи вбачається, що після смерті 17 липня 2008 року ОСОБА_2 його донька ОСОБА_1 продовжує відкрито користуватися автомобілем, який було надано її батькові як інваліду. На момент смерті ОСОБА_2 строк експлуатації автомобіля становив менше ніж 10 років, тому позовні вимоги Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про вилучення автомобілю після смерті інваліда, яким він був забезпечений через органи соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації є обґрунтованими.

Разом з тим, при зверненні до суду з позовом позивач пропустив строк позовної давності.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17.07.2008 року інвалід війни другої групи ОСОБА_2, якому був переданий у власність спірний автомобіль, помер. Як вбачається з наданих стороною позивача доказів (копії акту вивчення стану експлуатації(перереєстрації, повернення) автомобіля, яким забезпечено інваліда безоплатно (на пільгових умовах) від 18.01.2017 року та відповіді № 21449-31 від 25.01.2017 року, в яких мається посилання на дату смерті ОСОБА_2 -17 липня 2008 року), тобто їм було відомо, що інвалід ОСОБА_2 помер. З часу смерті і до дня звернення до суду з даним позовом будь-яких вимог на вказаний транспортний засіб Департамент соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації не заявляло. На час звернення до суду з даним позовом (18.04.2017 року) з дня смерті ОСОБА_2 минуло більше восьми років.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Проаналізувавши суть спору, суд приходить до висновку, що в даному випадку до вимог позивача має застосовуватись загальна позовна давність тривалістю три роки, оскільки заявлені позовні вимоги про вилучення автомобілю після смерті інваліда, яким він був забезпечений через органи соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації випливають з порушення майнових прав, а саме права власності на автомобіль, на які спеціальна позовна давність не поширюється.

Судом встановлено, що позивач звернувся з даним позовом 11 квітня 2017 року (день направлення позовної заяви на адресу суду), що стверджується штампом на копії конверта, тобто після встановленого загального строку позовної давності. Ні в позовній заяві, ні під час судового розгляду не заявлялося вимоги про поновлення цього строку та будь-яких доказів щодо поважності причин пропуску останнього позивачем суду не надано.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Таким чином, встановлено, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, не просив його поновити, а також не навів поважних причин його пропуску, на день звернення до суду трьохрічний строк позовної давності для захисту порушених прав органу державної влади закінчився, відповідач наполягає на застосуванні вказаного строку у відповідності до вимог ст. 267 ЦК України, тому є всі підстави застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу в задоволені позову про вилучення автомобілю після смерті інваліда, яким він був забезпечений через органи соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 256, 257, 260, 261, 266, 267, 386, 387, 1212 Цивільного кодексу України, ст.ст. 11, 60,208,209,215,218 Цивільного процесуального кодексу України, п. 16 Порядку зезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 999 від 19.07.2006 р. (в редакції, яка діяла на день смерті інваліда), суд, -

ВИРIШИВ:

У задоволенні позову Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про вилучення автомобілю після смерті інваліда, яким він був забезпечений через органи соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Луганської області через Марківський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення.Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення .

Суддя: А.Е.Дідоренко