АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 680/453/17
Провадження № 22-ц/792/1793/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду Хмельницької області

у складі: головуючого судді Талалай О.І.,

суддів: Корніюк А.П., П'єнти І.В.,

секретар Медведчук Н.Д.,

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргамиОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 14 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційних скарг, колегія суддів

у с т а н о в и л а :

13 червня 2017 року ОСОБА_2, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 20 лютого 2012 року з ОСОБА_3 на її користь стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі по 350 грн щомісячно, починаючи з 20 січня 2012 року і до повноліття дитини. На підставі рішення суду видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні у відділі ДВС Новоушицького районного управління юстиції. Виконавче провадження відкрито 12 травня 2014 року. Відповідно до довідки-розрахунку державного виконавця заборгованість ОСОБА_3 за аліментами станом на 01 травня 2017 року становить 6476,77 грн. Тому, позивач просила стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2015 року по 31 травня 2017 року у сумі 22778 грн.

Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 14 вересня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 2401,50 грн. В іншій частині вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

ОСОБА_2, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його змінити і стягнути з відповідача на її користь пеню у сумі 11873 грн. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права. Вважає помилковим висновок суду, що нарахування пені на прострочений платіж обмежується строком сплати чергового платежу.

ОСОБА_3, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права (ст. 196 СК України). Суд не врахував відсутність його вини у простроченні сплати аліментів. Крім того, не зменшено розмір неустойки відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України з урахуванням його матеріального та сімейного стану.

У засіданні апеляційного суду представник позивача апеляційну скаргу своєї довірительки підтримав, проти апеляційної скарги відповідача заперечує.

Інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися, про розгляд справи належним чином повідомлені.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Судом першої інстанції правильно встановлено, що рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 20 лютого 2012 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі по 350 грн щомісячно, починаючи з 20 січня 2012 року і до повноліття дитини. На підставі рішення суду видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні у відділі ДВС Новоушицького районного управління юстиції. 12 травня 2014 року відкрито виконавче провадження №43264709.

Відповідно до довідки-розрахунку державного виконавця від 22 травня 2017 року заборгованість ОСОБА_3 за аліментами станом на 01 травня 2017 року становить 6476,77 грн.

Із змісту довідки №14.12-31/288 від 10 липня 2017 року, виданої начальником Новоушицького районного відділу ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області, вбачається, що ОСОБА_3 пред'явлено квитанції, про які не було відомо при здійсненні розрахунку боргу, а саме: вересень 2016 року - 2000 грн, жовтень 2016 року -1500 грн, лютий 2017 року - 1500 грн. Також боржником сплачено аліменти 27 червня 2017 року у сумі 1800 грн. Борг станом на 01 червня 2017 року становить 26,77 грн.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

При частковому задоволенні позову суд правильно виходив з того, що по вині відповідача виникла заборгованість за аліментами, які стягуються на підставі рішення суду, а тому позивач має право на стягнення пені.

Висновок суду узгоджується з матеріалами справи і відповідає вимогам закону.

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 16 березня 2016 року у справі №6-300цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, то за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Оцінивши зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин і вірно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції з урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про стягнення пені у сумі 2401,50 грн, яка нарахована за період з 01 січня 2015 року по 31 травня 2017 року за кожним періодичним платежем окремо із остаточним визначенням загальної суми.

У зв'язку з наведеним не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо необхідності нарахування пені за кожен день прострочення до дня їх повного погашення.

Посилання ОСОБА_3 на відсутність його вини у виникненні заборгованості за аліментами і наявність підстав для зменшення розміру неустойки не підтверджені доказами.

На підставі ч. 1 і ч. 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Суд першої інстанції підставно не визнав поважною причину несплати аліментів у зв'язку з участю відповідача в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей у період з 13 серпня 2014 року по 29 вересня 2014 року, з 17 лютого 2015 року по 23 лютого 2015 року, з 07 серпня 2015 року по 03 листопада 2015 року, оскільки за 2014 ріки вимоги про стягнення пені не заявлялися. Період з 17 лютого 2015 року по 23 лютого 2015 року становить лише 6 днів і не може бути перешкодою для сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини. За період перебування у зоні АТО з 07 серпня 2015 року по 03 листопада 2015 року ОСОБА_3 сплачував аліменти у вересні 2015 року у сумі 2000 грн, у жовтні 2015 року - 1500 грн.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження матеріального стану відповідача.

В силу ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Інші доводи апеляційних скарг на законність рішення суду не впливають і його висновок не спростовують.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом не допущено.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав у межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 14 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий/підпис/ О.І. Талалай

Суддя/підпис/ І.В. Пєнта

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай

________________________________________________________________________________

Головуючий в першій інстанції Польова В.Є. Справа № 22-ц/792/1793/17

Доповідач Талалай О.І. Категорія № 48