Справа № 1326/8772/12 Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/783/2898/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретар Іванова О.О.

З участю: представника ОСОБА_2-ОСОБА_3, ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_6, представників ТзОВ «Беркут» Сухоцького М.П. та Бас Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ТзОВ «Біля Універмагу» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 02 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ТзОВ «Ресторан Беркут», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_10, ТзОВ «Біля Універмагу» про визнання договору купівлі-продажу недійсним, об»єднаним позовом третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_10 до ОСОБА_6 , ОСОБА_4, ТзОВ «Ресторан Беркут», треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням суду позов ОСОБА_9 та позов третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_10 задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу площадки (споруди) нежитловою площею 1379,3 кв.м. по АДРЕСА_1 від 26.02.2003 року, укладений між ТзОВ «Ресторан Беркут» та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. та зареєстрований в реєстрі за №1020.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ТзОВ «Біля Універмагу».

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням суду, вважає його необгрунтованим та таким, що суперечить дійсним обставинам та матеріалам справи. Звертає увагу, що підтвердженням фактичного укладення договору купівлі-продажу площадки (споруди) від 26.02.2003 року та виникнення права власності на площадку (споруду) у ОСОБА_4 підтверджено встановленими обставинами під час розгляду справ в судах та ухвалення рішення Франківським районним судом м.Львова від 17.12.2013 року та постанови Львівським апеляційним господарським судом від 05.05.2015 року. Приймаючи рішення про те, що однією з підстав визнання недійсним договору купівлі-продажу відповідно до Закону «Про заставу» та Цивільного кодексу УРСР є те, що майно, яке було предметом даного договору перебувало у заставі на підставі договорів від 05.03.2002 року та від 12.08.2003 року суд не врахував, що площадка (споруда) площею 1379,3 кв.м. яка є предметом оскаржуваного Договору не перебувала у заставі та не була під забороною відчуження. Вказані обставини також підтверджуються довідкою з Єдиного реєстру заборон виданою приватним нотаріусом ОСОБА_12 про відсутність заборон на вказане майно. Крім цього, судом не взято до уваги, що позивач фактично доводить порушення прав банку, оскільке таке порушення може стосуватись лише прав заставодержателя і не стосується прав позивача. Звертає увагу, що позивач посилаючиь на відсутність нотаріально посвідченої письмової згоди другого з подружжя на укладення оспорюваного договору посилається на положення Сімейного законодавства, які на час укладення вказаного договору не були чинними та жодним чином не зачіпають прав позивача та третьої особи. Щодо підстав недійсності договору у зв'язку з порушенням прав ОСОБА_10 як засновника ТОВ «Ресторан Беркут» звертає увагу, що на момент укладення спірного договору та на момент подачі заяви про залучення його як третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_10 не був засновником Товариства «Ресторан Беркут», оскільки набув частку в товаристві на підставі зборів учасників від 22.10.2003 року від ОСОБА_6 в розмірі 95,694%. Щодо позовної давності заявлених позовних вимог, апелянт зазначає, що про вказаний договір позивачу ОСОБА_9 було відомо станом на липень 2009 року, що підтверджується її заявою до Прокуратури від 15.09.2009 року та інших документів по справах, які перебували в провадженні судів. Відтак доводи позивача про відсутність будь-яких відомостей про наявність Договору аж до 07.09.2011 року є надуманими та таким, що не відповідають дійсності. Крім цього, стверджує, що вказана справа не належить до юрисдикції загальних судів, оскільки договір купівлі-продажу укладений між ПП «Ріалт Бізнес Консалтинг» та ТзОВ «Біля Універмагу». Крім цього, 30.04.2013 року Господарським судом Львівської області постановлено ухвалу про порушення провадження у справі №914/1374/13 про банкрутсво ТзОВ «Біля Універмагу», а відтак всі судові процеси пов'язані з майном боржника та грошові вимоги до ТзОВ «Біля Універмагу» мають розглядатись у справі про банкрутсво ТзОВ «Біля Універмагу». Враховуючи наведені обставини просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_13 та в позові третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_10повністю.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_4Г та ТзОВ «Біля Універмагу» аналогічні доводам апеляційної скарги ОСОБА_2 Просять рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_13 та в позові третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_10 повністю.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_2-ОСОБА_3, ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 на підтримання доводів апеляційних скарг, пояснення ОСОБА_6 як представника позивачки та як відповідача на заперечення доводів апеляційних скарг, представників ТзОВ «Беркут» Сухоцького М.П. та Бас Р.О. на заперечення доводів апеляційних скарг, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 26 лютого 2003 року укладено договір купівлі-продажу площадки (споруди) нежитловою площею 1379,3 кв.м, що розташована на АДРЕСА_1. Договір укладений між ТзОВ «Ресторан Беркут» та ОСОБА_4, посвідений приватним нотаріусом ЛМНО Нор Н.М., зареєстрований у реєстрі за № 1020.

ОСОБА_14 умов договору продаж площадки (цегляної споруди) вчинено за 92 000 грн., що за курсом НБУ станом на день укладення договору еквівалентно 17 250 доларів США, які продавець одержав від покупця повністю до підписання договору. ( а.с. 11 т.1).

26 лютого 2003 року на підставі акту-приймання до договору купівлі-продажу площадки (споруди) від 23.02.2003 року площадка-споруда позначена на поверховому плані літерою 1-бп нежитловою площею 1379,3 кв.м ( в межах 1-го поверху площадки (споруди) передана ОСОБА_4.Інших актів щодо зворотнього повернення ОСОБА_4 продавцю ТзОВ «Ресторан Беркут» спірної площадки у матеріалах справи немає.

26 лютого 2003 року між ТзОВ «Ресторан Беркут» та ОСОБА_4 укладено угоду про розірвання договору купівлі-продажу площадки (споруди) ( а.с.12 т.1).

За умовами угоди про розірвання договору купівлі- продажу площадки (споруди) зазначено: Майнових претензій щодо розрахунку за вказане майно у нас немає.

В цей же день 26.02.2003 року між ОСОБА_4 та ТзОВ «Біля Універмагу» укладено договір оренди спірного нерухомого майна та підписано акт приймання-передачі цього майна відповідно до якого площадка (споруда) передана у користування ТзОВ «Біля Універмагу» .

Укладаючи 26.02.2003 року угоду про розірвання договору купівлі-продажу площадки, яка по акту передачі передана покупцю ОСОБА_4 та знаходиться у його користуванні до цього часу, позивачка ОСОБА_2 не була повідомлена та не надавала згоди на укладення угоди про розірвання договору купівлі-продажу площадки (споруди) від 26.02.2003 року, з умовами угоди не ознайомлена. Угода про розірвання договору підписана сторонами та посвідчена приватним нотаріусом ЛМНО Нор Н.М., зареєстрована у реєстрі за № 1024.

Задовольняючи позовні вимоги позивача ОСОБА_13 та третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_10, суд першої інстанції виходив із Висновку судово-технічної експертизи документів у кримінальній справі № 144-6229 Київського НДІСЕ від 28.12.2005 року за № 10253/10255, яким встановлено, що «у договорі купівлі-продажу площадки (споруди) від 26.02.2003 року відтиск печатки ТОВ «Ресторан Беркут» нанесений не в той період часу, яким датовані документи, надані в якості вільних зразків відтисків, тобто не в період лютого 2003-липня 2005р., а в інший час.». ОСОБА_14 Висновку № 10254 від 07.02.2006 року зазначено, що «підпис від імені приватного нотаріуса Нор Н.М. у договорі купівлі-продажу площадки (споруди), який посвідчує цей договір виконано пізніше грудня 2004 року.

Виходячи з аналізу вищевказаних матеріалів справи, експертних досліджень, проведених в кримінальній справі № 144-6229 суд першої інстанції прийшов до висновку, що укладення спірного договору купівлі-продажу площадки (споруди) та посвідчення його приватним нотаріусом мало місце в період 2004 року, а відтак слід керуватися ЦК України, що вступив в закону силу з 01 січня 2004 року.

ОСОБА_14 ч.1 ст.15 ЦК України (далі ЦК) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст.202 ЦК встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків.

Судом встановлено, що сторонами договору купівлі-продажу від 26.02.2003 року є продавець ОСОБА_6 та ОСОБА_4 Договір укладений та підписаний саме цими особами 26.02.2003 року про що останні підтвердили в суді апеляційної інстанції.

Беручи до уваги Висновки двох судово-технічних експертиз із матеріалів кримінальної справи, яка до сьогоднішнього часу знаходиться в стадії дослідження у слідчих органах, суд першої інстанції не врахував, що якщо спірний договір, який за формою і змістом відповідає вимогам закону, але експертизою підтверджено інше, суд має виходити з того, що такий договір є вчиненим. У цьому випадку п.8 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» про невчинення договору, чи не укладення- не застосовується.

Суд першої інстанції не врахував, що зазначена ним у рішенні судово-технічна експертиза була проведена при дослідженні кримінальної справи, а тому із врахуванням вимог ст.ст. 143, 144 ЦПК України її висновок згідно зі ст. 64 ЦПК є тільки письмовим доказом, який не визнається та потребує перевірки. У зв»язку із зазначеним, суду слід було роз»яснити сторонам ст. 10 ЦПК України щодо права заявити клопотання про призначення експертизи.

За положеннями ч.ч. 1,3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин).

Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст.203 ЦК України є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.

Така правова позиція висловлена у постанові ВСУ від 18 грудня 2013 року, справа № 6-127 цс 13, яка згідно ст.360-7 ЦПК України є обов»язковою для судів .

Однією із підстав недійсності договору купівлі-продажу від 26.02.2003 року суд першої інстанції зазначає порушення прав засновника ТОВ «Ресторан Беркут» ОСОБА_10- третьої особи із самостійними вимогами.

Укладаючи договір купівлі- продажу та підписуючи його, відповідач ОСОБА_6 діяв від свого імені та від імені свівзасновника ОСОБА_15 на підставі доручення від 02.10.2002 року.

Колегія суддів, виходячи із того, що договір купівлі-продажу площадки (споруди) був укладений сторонами 26.02.2003 року , а не у 2004 році як встановлено судом першої інстанції, вважає, що продавець ОСОБА_6 підписуючи спірний договір, був наділений таким повноваженнями. Участь як співзасновника у ТОВ «Ресторан «Беркут» ОСОБА_10 не підтверджена належними та допустимими доказами як станом на час укладення договору так і на жовтень 2003 року.

Наведене судом першої інстанції спростовується матеріалами справи, а саме, що 22 жовтня 2003 року проведено збори учасників ТзОВ «Ресторан « Беркут» на яких ОСОБА_6 заявив про намір вийти із складу учасників товариства та передати свою частку в розмірі 717 709 грн. (95, 694% ) ОСОБА_10. Рішенням зборів до числа учасників був включений ОСОБА_10, а також вирішено питання про перерозподіл часток у статутному фонді, а саме про частку ОСОБА_10 в розмірі 97, 3091 % на суму 1 167 709 грн.

На виконання рішення зборів учасників ТзОВ «Ресторан «Беркут» від 22.10.2003 року відділом реєстрації та ліцензування управління промисловості та підприємництва ЛМР 10.11.2003 року за № 1389-ф зареєстровано зміни та доповнення до Статуту ТзОВ «Ресторан «Беркут» відповідно до яких учасниками ТзОВ «Ресторан «Беркут» є ОСОБА_10 ( частка в статутному фонді 97, 3091 %) та ОСОБА_15 (частка в статутному фонді 2, 6909%).

Всупереч зазначеному вище матеріалами стверджуться, що рішенням Тернопільського міськрайоного суду Тернопільської області від 13.11.2006 року у справі № 2-605/06 задоволено зустрічний позов ОСОБА_16 до ОСОБА_6, третя особа :ТзОВ «Ресторан «Беркут» та визнано право власності на частку в розмірі 95, 694% в статутному фонді даного товариства за договором від 10.06.2003 за ОСОБА_16 Рішення суду набрало законної сили.

Із мотивувальної частини рішення вбачається, що 10.06.2003 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_16 укладено договір купівлі-продажу належної ОСОБА_6 на праві приватної власності частки у Статутному фонді ТОВ «Ресторан «Беркут». ОСОБА_14 умов даного договору ОСОБА_16 зобов»язався протягом року з дати укладення договору сплатити ОСОБА_6 як продавцю 1 500 000,00 грн. за придбану у нього частку у статутному фонді товариства.

Із оформленного протоколу зборів засновників ТОВ «Ресторан «Беркут» від 10.06.2003 року до числа учасників Товариства був включений ОСОБА_16 та тій підставі, що ОСОБА_6 уступив ОСОБА_16 свою частку у розмірі 95, 694 % на суму 717 709,00 грн., а також вирішено питання про перерозподіл часток у статутному фонді товариства.

ОСОБА_14 розписки від 25.12.2003 року, ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_16 кошти в розмірі 1 500 000,00 грн. за частку 95, 694% у Статутному фонді ТОВ «Ресторан «Беркут» згідно вище зазначеного договору купівлі-продажу від 10.06.2003 року.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 09.12.2015 року скасовано рішення Господарського суду Львівської області від 03.09.2015 року у справі № 914/1905/15 та визнано недійсним рішення зборів учасників ТзОВ «Ресторан «Беркут» від 03 лютого 2015 року про звільнення ОСОБА_6 з посади керівника ТзОВ «Ресторан «Беркут» та призначення керівниом ТзОВ «Ресторан «Беркут» ОСОБА_17. Постанова суду набрала законної сили.

Із врахуванням вищезазначеного, клегія суддів вважає, що на момент укладення договору купівлі-продажу площадки (споруди) від 26.02. 2003 року та на момент подачі заяви ОСОБА_10 про залучення його третьою особою із самостійними вимогами, ОСОБА_10 не був засновником ТОВ «Ресторан «Беркут», а відтак висновки суду першої інстанції про порушення прав ОСОБА_10 не відповідають встановленим обставинам справи.

Відповідно до ст.61 ч.3 ЦПК обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Із матеріалів справи не встановлено, що площадка (споруда) площею 1379,3 кв.м на час її відчуження 26.02.2003 року перебувала у заставі. Зазначене підтверджується довідкою № від 26.02.2003 року складеною приватним нотаріусом Нор Н.М. на підставі ОСОБА_14 із ЄДР заборон.

ОСОБА_14 про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2881396 від 20.02.2004 р. за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на площадку нежитловою площею 1379,3 кв.м по АДРЕСА_1.

Із матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_13 як на правову підставу для поновлення строку позовної давності вказує на відсутність будь-яких відомостей у неї щодо договору від 26.02.2003 року. Про зазначений договір дізналася 07.09.2011 року.

Колегія суддів не погоджується з думкою позивачки щодо отримання відомостей про порушення її прав у 2011 році, оскільки 15.09.2009 року остання зверталася із заявою про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_18 з посиланням на обставини спірного договору.

В матеріалах справи є касаційна скарга від 16.09.2009 року за вх.№ 13493/0/6-09 Верховного Суду України та уточнення і доповнення до касаційної скарги з приводу оспорюваного договору купівлі-продажу площадки (споруди) від 26.02.2003 року.

Відтак, колегія суддів вважає, що позивачкою пропущено 3-річний строк визначений ст.257 ЦК України для захисту свого права, що є однією із підстав для відмови у позові.

Беручи до уваги вище зазначені обставини, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає до скасування із ухваленням нового рішення.

ОСОБА_14 ст. 309 ч.1 пункти 3,4 ЦПК підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3,4, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України,- колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ТзОВ «Біля Універмагу» задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 02 березня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у задоволенні позовів.

Стягнути з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в користь ОСОБА_19 - 724,35 грн. судового збору у рівних частинах з кожного тобто по 362,18 грн.

Стягнути з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в користь ТзОВ «Біля Універмагу» 724, 35 грн. судового збору у рівних частинах з кожного тобто по 362,18 грн.

Стягнути з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в користь ОСОБА_4 724,35 грн. судового збору у рівних частинах з кожного тобто по 362,18 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р. Мікуш

Судді О.Ф. Павлишин

Т.І. Приколота