Справа №576/998/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1670/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання Пархоменко А.П.,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на заочне рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 08 вересня 2017 року

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

30 травня 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з вказаним позовом, вимоги якого обґрунтовані тим, що з ОСОБА_3 08 лютого 2008 року укладено кредитний договір, за умовами якого позичальниця отримала кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку під 36 % річних. Скориставшись кредитними коштами, відповідачка не виконала взятих на себе зобовязань з вчасного їх повернення, тому станом на 16 березня 2017 року утворився борг на загальну суму 14679,63 грн., який банк просив стягнути на свою користь.

Заочним рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 08 вересня 2017 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 2140,06 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 08 лютого 2008 року.

В іншій частині вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір в сумі 233,44 грн.

ПАТ КБ «Приватбанк» з рішенням суду в частині незадоволених вимог про стягнення процентів за користування кредитом та застосування санкцій не погодилось, вважає його в цій частині незаконним та, посилаючись на неповне зясування судом обставин у справі, неналежну оцінку доказів, а також порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Свої вимоги банк обґрунтовує тим, що позичальниця погодилась з Умовами і Правилами надання банківських послуг у Приватбанку, про що свідчить її підпис на анкеті-заяві від 08 лютого 2008 року, тому між сторонами виникли кредитні правовідносини, якими узгоджено розмір процентів за користування кредитними коштами, тип процентної ставки, порядок сплати процентів, комісій банку та відповідальність за несвоєчасне повернення боргу.

В іншій частині рішення не оскаржується.

Ураховуючи, що за адресою реєстрації та фактичного проживання, яка зазначена у анкеті-заяві (а.с.10, 37), відповідачка ОСОБА_3 не проживає, що вбачається із відповідного запису на відправленій кореспонденції, тобто, вона є відсутньою за тими адресами, тому відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається такою, що належним чином сповіщена про час і місце слухання справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_4, який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції вірно встановлено, що 08 лютого 2008 року ОСОБА_3 підписала анкету-заяву позичальника за № SUXRRX12520315, в якій просила банк надати їй строковий споживчий кредит у сумі 1853,15 грн. на строк 6 місяців з 08 лютого 2008 року по 08 серпня 2008 року включно з умовами сплати 1% за користування кредитом на місяць, на суму залишку заборгованості, щомісячної винагороди банку у розмірі 45,40 грн. та єдиноразової винагороди банку у розмірі 308,86 грн.

Сторонами споживчого кредиту, як вбачається з підписаної відповідачкою заяви, обумовлено строки внесення платежів, розмір щомісячного платежу і його складових, відкриття рахунку для зарахування коштів, умови забезпечення кредитного зобовязання заставою, відповідальність за неналежне виконання зобовязань, а також інші умови, які викладені у заяві позичальника, Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та Тарифах банку, які ОСОБА_3 отримала у письмовій формі та була ознайомлена з ними (а.с. 10).

Цього ж дня, тобто 08 лютого 2008 року, ОСОБА_3, як зазначено у вказаній вище заяві позичальника за № SUXRRX12520315, погодилась на отримання від банку кредитної картки «Кредитка «Універсальна», «30 днів пільгового періоду», у гривні під 36 % річних базової процентної ставки за кредитом на місяць на залишок заборгованості.

Кредитний ліміт та комісія банку склали 0 грн.

08 лютого 2008 року відповідачка отримала кредитну картку № 617192 та «ПІН»-код, ознайомилась і погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг в Приватбанку, а також з Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, про що зазначено у вказаній вище анкеті-заяві. Своїм підписом вона підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку, а також його місцезнаходження.

ОСОБА_3 висловила свою згоду, що заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Також 08 лютого 2008 року ОСОБА_3 підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», з якої вбачається, що по кожній картці існує пільговий період нарахування відсотків у розмірі 0,01% річних, тривалістю 30 днів; базова ставка на місяць складає 3% на залишок заборгованості; розмір щомісячних платежів складає 7% від суми боргу, але не менше 50 грн. та не більше залишку боргу, строк сплати яких до 25 числа кожного місяця; комісія за зняття готівки в банкоматах позивача складає 3% від суми операції; комісія за несвоєчасне погашення боргу складає 1% від загальної суми боргу, але не менше 10 грн. і якщо розмір простроченого боргу є не меншим за 50 грн., тобто пеня; комісія за моніторинг неактивної картки встановлена у розмірі не більше 10 грн.; місячна процентна ставка на суму несанкціонованого перевищення кредитного ліміту складає 4,5%; вартість виписки по картці становить 2 грн.; комісія за отримання балансу на чек 10 коп., а за безготівковий платіж 2% від суми операції.

Після закінчення терміну дії кредитної картки № 617192 ОСОБА_3 26 лютого 2010 року підписала іншу анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку і отримала кредитну карту № 4149****0732 терміном дії по червень 2013 року, підписавши при цьому Довідку про умови кредитування, в якій, крім визначених умов кредитного договору від 08 лютого 2008 року, сторонами також було обумовлено збільшення розміру пені за несвоєчасне погашення боргу, яка складається з базової процентної ставки по договору, поділеної на 30 днів та 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. на місяць. Також відповідачка погодилась, що у випадку порушення строків платежів по кредиту більш ніж на 30 днів, банк нараховує штраф у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та у розмірі 5% від суми заборгованості по кредитному договору, включаючи нараховані та прострочені проценти та комісії.

Крім того, виходячи з матеріалів справи, позичальниці відкривались і інші кредитні картки, а саме:

№ 4149****8206 від 29 квітня 2010 року з терміном дії по січень 2014 року;

№ 4149****1741 від 23 липня 2013 року з терміном дії по вересень 2016 року;

№ 5168****5291 від 22 червня 2015 року з терміном дії по січень 2018 року;

№ 5168****6183 від 24 липня 2015 року з терміном дії по березень 2018 року (а.с. 102).

Отже, з викладеного вбачається, що 08 лютого 2008 року між сторонами у справі виникли кредитні правовідносини, за умовами яких відповідачка отримала кредитну картку із встановленим лімітом, а банком був відкритий кредитний рахунок, який використовувався позичальницею для зняття готівкових кредитних коштів, їх повернення, а також нарахування банком процентів, комісій, штрафів та пені.

При відкритті позичальниці нових кредитних карток кредитний рахунок, відкритий за попередньою кредитною карткою, не закривався, а неповернутий позичальницею борг обліковувався за новою кредитною карткою з відповідним терміном дії.

З виписки по картковому рахунку основної картки № 4149****7192 за період з 08 лютого 2008 року по 01 липня 2017 року вбачається, що 12 березня 2008 року позичальниці був встановлений кредитний ліміт у розмірі 500 грн., який 11 серпня 2008 року збільшено до 3200 грн., а 11 червня 2010 року збільшено до 4000 грн. (а.с. 95-101).

У період з 02 травня 2008 року по 27 серпня 2009 року ОСОБА_3 використала кредитних коштів на загальну суму 3950 грн. шляхом зняття їх готівкою у банкоматах позивача, а за період з 23 травня 2008 року по 23 лютого 2010 року вона повернула банку борг на загальну суму 3024,05грн.

При цьому, при знятті позичальницею готівкових коштів банк утримував з них комісію, а у кінці кожного місяця нараховувались проценти за користування кредитними коштами на залишок заборгованості.

У виписці по картковому рахунку основної картки № 4149****7192 за період з 30 червня 2012 року по 01 липня 2017 року зазначено, що на 30 червня 2012 року борг відповідачки складав 3711,10 грн., на який банком нараховувались проценти за користування кредитними коштами, штрафи і пеня, внаслідок чого борг зріс до 17596,31 грн., який ОСОБА_3 не повернула (а.с. 66-68).

Виписками про рух коштів по вказаним вище карткам № 4149****0732, № 4149****8206, № 4149****1741, № 5168****5291 та № 5168****6183 також підтверджується факт використання ОСОБА_3 кредитних коштів, їх часткове повернення та нарахування банком процентів, комісій, штрафів і пені (а.с. 66-73).

В обґрунтування позовних вимог банк надав розрахунок заборгованості, в якому зазначено, що за кредитним договором від 08 лютого 2008 року станом на 31 травня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 5284,46 грн., яка складається з 3995,82 грн. у вигляді заборгованості за кредитом та - 113,42 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом (а.с. 5-7).

З розрахунку заборгованості ОСОБА_3 перед банком станом на 16 березня 2017 року, вбачається, що загальний борг становить 14679,63 грн. і складається з 4315,15 грн. заборгованості за кредитом, 4685,84 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 4503,42 грн. пені, а також 1175,22 грн. штрафу (а.с. 8-9).

Вказаними розрахунками також підтверджується факт використання позичальницею кредитних коштів та їх часткове повернення, а також утримання банком комісій і нарахування процентів за користування кредитними коштами у розмірі 36% річних на залишок заборгованості за період з 08 лютого 2008 року по 31 грудня 2012 року, 30 % річних за період з 01 січня 2013 року по 29 серпня 2014 року, 34,80 % за період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року та 43,20 % за період з 01 квітня 2015 року по 31 травня 2015 року.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції прийшов до висновку, що права позивача порушені неналежним виконанням взятих позичальницею зобовязань, тому підлягають захисту.

Проте, як вказав суд, ураховуючи, що розмір процентів за користування кредитними коштами між сторонами не визначений, а Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку позичальниця не підписувала, тобто, відносно неї банком не дотримано вимог щодо письмової форми правочину, а відтак, на думку суду першої інстанції, не було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, а саме: щодо розміру відсотків, пені, комісії та штрафів, тому законні підстави для стягнення всіх складових кредитного боргу відсутні.

Таким чином, підрахувавши, що різниця між використаними та повернутими позичальницею кредитними коштами склала 1072,46 грн., тому суд виходив з передбаченого законом обовязку відповідачки сплатити банку проценти за користування кредитними коштами у розмірі на рівні облікової ставки Національного банку України, що за спірний період, як вважав суд, має становити 1067,60 грн.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів колегія суддів в повній мірі погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

У статті 207 ЦК України йдеться про те, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як передбачено частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі наведених норм права та встановлених у справі обставин колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що сторонами кредитного договору не було досягнуто домовленості щодо розміру процентної ставки за кредитним договором, так як з підписаної відповідачкою заяви позичальника, а також з Довідок про умови кредитування від 08 лютого 2008 року та від 26 лютого 2010 року вбачається, що сторони узгодили базову процентну ставку за кредитним договором у розмірі 36% річних із розрахунку 360 днів на рік, у звязку з чим доводи апеляційної скарги в зазначеній частині заслуговують на увагу.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової), а також пені колегія суддів зазначає наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами кредитного договору від 08 лютого 2008 року, а саме Довідкою про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

Водночас, цією ж Довідкою передбачена і сплата штрафів, як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків повернення платежів по кредитному договору, які нараховуються як фіксована сума у розмірі 500 грн., та як 5% від суми боргу з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, тому їх одночасне застосування за одне й те ж саме порушення, а саме: строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення вимог банку про одночасне стягнення з боржниці пені та штрафів (фіксованої частини в розмірі 500 грн. та процентної складової) та вважає за необхідне стягнути тільки пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по кредитному договору, а у задоволенні вимог про стягнення штрафів відмовити.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та надає їм юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції.

Водночас, ураховуючи, що позивач надав суду апеляційної інстанції новий розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом, що становить 1680,59 грн. та є меншим від заявленого у позові (4685,84 грн.), а також надав розрахунок боргу по пені у сумі 240 грн., яка є також меншою від заявленої у позові (4503,42 грн.), тому колегія суддів вважає за можливе прийняти вказаний розрахунок заборгованості за основу для визначення розміру заборгованості по відсотках за користування кредитом та пені.

Отже, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції постановив рішення в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами та відмовив у задоволенні вимог про стягнення пені з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, а його висновки в цій частині не відповідають обставинам справи та вимогам закону, тому рішення суду в зазначеній частині необхідно змінити, стягнувши з відповідачки на користь банку заборгованість по процентам за користування кредитними коштами в сумі 1680,59 грн., а не 1067,60 грн., як визначив суд першої інстанції, а також 240 грн. пені за несвоєчасне виконання кредитних зобовязань.

Таким чином, загальний розмір кредитної заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, становить 2993,05 грн. і складається вона із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 1072,46 грн., стягнення якої позивачем не оскаржується, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 1680,59 грн. та 240 грн. пені.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати необхідно розподілити в порядку, встановленому ст.88 ЦПК України.

Зокрема, згідно з ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд, відповідно, змінює і розподіл судових витрат.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат також підлягає зміні.

Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено на 20%, тому позивачу підлягають поверненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 320 грн. (1600 грн. * 20%), а також за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 352 грн. (1760 грн. * 20%), які необхідно стягнути з відповідачки на його користь.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.3; 309 ч.1 п.п.1, 3, 4; 314 ч.2; 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 08 вересня 2017 року в даній справі в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, пені та в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 08 лютого 2008 року у розмірі 2993 грн. 05 коп., яка складається з 1072 грн. 46 коп. боргу по кредиту, 1680 грн. 59 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом та 240 грн. пені, а не 2140 грн. 06 коп., як визначив суд першої інстанції.

В іншій оскаржуваній частині заочне рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 08 вересня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 320 грн., а також за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 352 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -