МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ_________
Пр. № 2/521/1152/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі

головуючого - судді Сегеди О.М.

при секретарі Пасічник О. Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, спричиненої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

У серпні 2016р. ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим та доповненим в подальшому позовом до ОСОБА_2, посилаючись на те, що 26 грудня 2015 року о 18:00 годині ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «Рено», д/н НОМЕР_1 та знаходячись в стані алкогольного спяніння, рухався по вул. Прохорівській ум. Одесі. Біля будинку №1/3 він не врахував дорожньої обстановки, безпечну дистанцію, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 16 лютого 2016р. ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні ДТП, та був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України у вигляді штрафу у розмірі 340,00грн. та за ст. 130 КУпАП України у вигляді штрафу у розмірі 3400,00грн.

Позивачка зазначала, що відповідно до висновку судової авто товарознавчої експертизи №17-1033 від 24 липня 2017р. по визначенню вартості матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля НОМЕР_2, вартість матеріального збитку, складає 22229,88 грн. В тому числі втрата товарної вартості 11114,94 грн.

Посилаючись на те, що діями відповідача, їй була завдана матеріальна та моральна шкода, яку відповідач відмовляється добровільно відшкодувати, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь заподіяну матеріальну шкоду у розмірі 22229,00 грн., 30000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, витрати за проведення судової авто товарознавчої експертизи в розмірі 3714,00 грн., комісійну винагороду банку в розмірі 55,00 грн. та судовий збір в розмірі 240,00 грн.

Позивач та її представник, діючий за довіреністю від 13 вересня 2016 року в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримали, та просили їх задовольнити в повному обсязі (а.с.22).

Представник відповідача, діючий на підставі довіреності від 19 вересня 2017року у судовому засідання позовні вимоги визнав частково, в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 11944,00 грн., витрат на проведення експертизи в розмірі 3714,00 грн., та судового збору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом третім главою 82 книги пятої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, 26 грудня 2015 року о 18:00 годині, керуючи автомобілем марки «Рено», д/н НОМЕР_1 та знаходячись в стані алкогольного спяніння, рухався по вул. Прохорівській ум. Одесі. Біля будинку №1/3 він не врахував дорожньої обстановки, безпечну дистанцію, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Причиною зіткнення транспортних засобів стало порушення водієм ОСОБА_2, п.13.1 ПДР України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306.

Вина ОСОБА_2, підтверджується постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 16 лютого 2016р., відповідно до якої останній був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України у вигляді штрафу у розмірі 340,00грн. та за ст. 130 КУпАП України у вигляді штрафу у розмірі 3400,00грн. (а.с.19).

Крім того, з змісту постанови Малиновського районного суду м.Одеси від 16 лютого 2016р. вбачається, що відповідач в судовому засіданні підтвердив обставини ДТП, повністю визнав себе винним у скоєні зазначеного правопорушення, щиро розкаявся та просив суд призначити йому покарання не повязане з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Ухвалою суду від 06 березня 2017 року за клопотанням представника позивача була призначена судова авто-товарознавча експертиза (а.с.59-60).

Згідно висновку судової авто товарознавчої експертизи №17-1033 від 24 липня 2017р. по визначенню вартості матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля НОМЕР_2, вартість матеріального збитку, складає 22229,88 грн. В тому числі втрата товарної вартості 11114,94 грн.(79-85).

Відповідно до ч.3,4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами другою, пятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003р. № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003р. за № 1074/8395 із змінами (далі Методика) - вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Пунктом 2.4. Методики зазначено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ.

Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості-це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості:1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Отже, показник передчасного товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з'єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.

Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ.

Пунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).

З змісту правової позиції судової палати у цивільних справах Верховного Суду України по справі №6-760 цс15 від 16 грудня 2015 року вбачається, що нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

У висновку про оцінку КТЗ може міститись інформація про причину фізичного зносу, який виникає в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту, а також про те, чи внаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду нараховано величину втрати товарної вартості (пункт 8.6 Методики), чи збігається величина втрати товарного вигляду з величиною втрати товарної вартості, що має значення для вирішення справи про відшкодування шкоди, повязаної із втратою товарного вигляду (товарної вартості), і підлягає встановленню судом. У цьому випадку підлягають зясуванню також питання про необхідність фарбування окремих складників КТЗ у разі їх заміни та про те, чи погіршує зовнішній вигляд КТЗ така заміна (підпункт «е» пункту 8.6.2 Методики).

У висновку судової авто товарознавчої експертизи №17-1033 від 24 липня 2017р. по визначенню вартості матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля НОМЕР_2 зазначено про необхідність заміни окремих складників КТЗ, їх фарбування, відновлювального фарбування інших деталей, а також указано величину втрати товарної вартості транспортного засобу.

Відповідно до висновку судової авто товарознавчої експертизи №17-1033 від 24 липня 2017р. по визначенню вартості матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля НОМЕР_2 вартість матеріального збитку, складає 22229,88 грн. В тому числі втрата товарної вартості 11114,94 грн.

Згідно з роз'ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992р. N 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну. Постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, проте має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

З змісту правової позиції судової палати у цивільних справах Верховного Суду України по справі 6-2808 цс 15 від 20 січня 2016 року вбачається, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Отже, позивачка правомірно звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача, оскільки з вини останнього сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої позивачці було спричинена матеріальна та моральна шкода.

Встановлено, що позивач також поніс витрати по сплаті за проведення авто товарознавчого дослідження в розмірі 3714,00грн., що підтверджується квитанцією від 28 квітня 2017р., а також витрати за проведення перевірки коліс та діагностики підвіски в розмірі 287,28грн. (а.с.104).

Отже, відповідно до ст.79 ЦПК України дані витрати підлягають стягненню з відповідача.

Судом не встановлено підстав для звільнення відповідача від відповідальності за завдану ним шкоду.

Звертаючись до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди у розмірі 30000,00 грн., позивачка посилалася на те, що їй було завдано моральну шкоду, яка виразилась у фізичних та моральних стражданнях, повязаних із пошкодженням її автомобілю, оскільки в момент ДТП в автомобілі разом з нею були її малолітні діти. Стверджувала, що вона дуже злякалася за їх здоровя та моральний стан, так як вони почали плакати та кричати, оскільки не розуміли, що сталося. Крім того, коли до неї підійшов відповідач, який знаходився в стані алкогольного спяніння, та почав в її адрес нецензурною лайкою, то вона ще більше злякалася за себе та своїх дітей. При цьому, він поводився неадекватно, погрожував їй.

Також зазначала, що в результаті ДТП, був порушений її та членів її сімї звичайний життєвий ритм, так як вони не мали можливості користуватися автомобілем, не мала можливості відвозити дітей до школи та дитячого садочка, а також свого чоловіка, який є інвалідом 1 групи та його хворих батьків, які потребують сторонньої допомоги. Отже, не могла належним чином виконувати свої повсякденні обовязки.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

З урахуванням характеру скоєного адміністративного правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивачки, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди та враховуючи при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди вимоги розумності і справедливості, фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково, і з ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивачки у відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн.

Оскільки позивач має право на відшкодування моральної шкоди, то таке відшкодування відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності.

На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Судовий збір у справі складає 222,29 грн. за вимоги майнового характеру, які слід стягнути з відповідача на користь позивачки.

Судовий збір за вимоги немайнового характеру складає 551,20 грн., які слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивач при зверненні до суду дані виплати не сплатив.

Керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 1166, 1187, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, спричиненої в результаті дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 22229 (двадцять дві тисячі двісті двадцять девять ) гривень 88 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати за проведення судової авто товарознавчої експертизи в розмірі 3714 (три тисячі сімсот чотирнадцять) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 ( три тисячі) гривень 00 коп.

В інший частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовій збір за вимогу майнового характеру в розмірі 222,29 (двісті двадцять дві) гривні 29 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 на користь держави судовій збір за вимогу немайнового характеру в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: О.М. Сегеда