Ухвала

іменем україни

21 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - відділ розвитку підприємництва та захисту прав споживачів Мелітопольської міської ради, про захист прав споживача фінансових послуг за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 5 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживача фінансових послуг.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 28 грудня 2012 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір про відкриття банківського рахунку, на який 31 липня 2015 року та 4 серпня 2015 року перераховано 10 000 грн49 коп та 22 700 грн відповідно.

4 серпня 2015 року банком відмовлено ОСОБА_1 у видачі грошових коштів у зв'язку із обмеженням витратних операцій за його рахунком.

Оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» не виконало неодноразові вимоги ОСОБА_1 про видачу грошових коштів, розміщених на його банківському рахунку, позивач просив стягнути 32 700 грн49 коп., проценти за період з 5 серпня 2015 року по 30 листопада 2015 року у сумі 2 515 грн70 коп. та пеню у розмірі 3 270 грн05 коп.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 5 травня 2016 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнено з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 32 700 грн49 коп., проценти за період з 5 серпня 2015 року по 30 листопада 2015 року у сумі 104 грн82 коп., пеню - 3 270 грн05 коп., а всього - 36 075 грн36 коп.

У іншій частині заявлених вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами попередній інстанцій встановлено, що 28 листопада 2012 року ОСОБА_1 підписано анкету-замовлення про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» і відкрито банківський рахунок № НОМЕР_1.

31 липня 2015 року на банківський рахунок ОСОБА_1 перераховано грошові кошти у сумі 10 000 грн49 коп.

4 серпня 2015 року на цей же рахунок перераховано кошти у розмірі 22 700 грн.

Такі обставини відповідач не заперечував.

Судом першої інстанції встановлено факт блокування ПАТ КБ «ПриватБанк» банківського рахунку ОСОБА_1 та відмови у видачі йому готівки у розмірі 32 700 грн49 коп.

Свої дії ПАТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовував ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 6 листопада 2014 року про надання слідчому СВ Комінтернівського РВ ГУ МВС України в Одеській області тимчасового доступу до речей і документів за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001013 від 7 жовтня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Так, ухвалою суду від 6 листопада 2014 року слідчому надано тимчасовий доступ до документів, які містять охоронювану законом таємницю, з можливістю вилучення інформації щодо власника рахунку № НОМЕР_2, виписки за цим рахунком, матеріалів відеоспостережень з камер у банкоматах за певний період та роздруківку щодо ІР-адреси, з якої здійснено вхід у банківську систему під час операції за вказаною картою.

Надавши правову оцінку змісту ухвали суду від 6 листопада 2014 року і діям відповідача, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що посилання відповідача на вказану ухвалу як на підставу встановлення обмежень у розпорядженні ОСОБА_1 грошовими коштами і блокування банком його картки є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Згідно з ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Пунктом 32.2 ст. 32 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

У разі порушення банком, що обслуговує отримувача, строків завершення переказу цей банк зобов'язаний сплатити отримувачу пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. В цьому випадку платник не несе відповідальності за прострочення перед отримувачем.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, вірно встановивши характер спірних правовідносин та норму права, яка підлягла застосуванню до цих правовідносин, дійшов правильного висновку про доведеність позивачем порушення його прав банком, який відмовив у видачі грошових коштів без наявних правових підстав визначених ст. 1074 ЦК України, тому обґрунтовано задовольнив позов з врахуванням положень Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки яких доводами касаційної скарги не спростовані, тому касаційна скарга відповідно до положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України підлягає відхиленню, а судові рішення - залишенню без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 5 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко

Судді: О.М.Ситнік

О.В.Ступак