АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів: Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

при секретарі - Юрченко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Куликовської ТетяниВікторівни, треті особи: Міністерство юстиції України, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання дій приватного нотаріуса неправомірними, скасування нотаріальної дії та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом, уточнивши який зазначив, що 18 жовтня 2007 року від його імені та на підставі нотаріально посвідченої довіреності, ОСОБА_4 уклала з ОСОБА_5 договір позики, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куликовською Т.В. та зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за № 1269.

Для забезпечення вказаного договору позики, 18 жовтня 2007 року, від його ОСОБА_2 імені, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куликовською Т.В., зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 1270, на підставі якого, того ж дня за реєстровим №1271 була накладена заборона відчуження переданої в іпотеку квартири АДРЕСА_1, власником якої є позивач.

Позивач вказував, що наданою ним довіреністю ОСОБА_4 було уповноважено виключно розпоряджатись та управляти квартирою, а повноваження щодо отримання позики та підписання відповідного договору в довіреності відсутні, тому вважає, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Куликовська Т.В. не мала права посвідчувати договір позики від 18 жовтня 2007 року.

Крім того, за паспортними даними прізвище позивача ОСОБА_2, а за договором позики - ОСОБА_6, однак згідно з копією довіреності, долученої до справ приватного нотаріуса Куликовської Т.В. і за якою було перевірено повноваження ОСОБА_4, прізвище (довірителя) зазначено - ОСОБА_2.

Таким чином, позивач вважає, що при підготовці до вчинення нотаріальної дії нотаріус не перевірила подані документи на предмет їх відповідності вимогам чинного законодавства та не з'ясувала відсутність або наявність розбіжностей, у тому числі щодо написання прізвища, чим порушила вимоги ст. ст. 5, 44, 49 Закону України «Про нотаріат».

Враховуючи викладене, просив визнати неправомірними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Куликовської Т.В. з нотаріального посвідчення договору позики від 18 жовтня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 1269, скасувати нотаріальну дію, вчинену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куликовською Т.В. з нотаріального посвідчення договору позики від 18 жовтня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 1269, та вилучити з Державного реєстру правочинів запис про реєстрацію зазначеного договору позики. (т.1 а.с.1-4, 234)

Відповідач та третя особа ОСОБА_4 проти позову заперечували, крім того приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Куликовська Т.В. подала до суду заяву про застосування строку позовної давності.(т.1 а.с.48-53, 82, 140-144, 176-177)

Представник третьої особи - Міністерства юстиції України просив розглянути справу і ухвалити рішення відповідно до законодавства України. (т.1 а.с.103-105)

Справа розглядалась судами неодноразово. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26 листопада 2015 року, позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Куликовської Т.В. по нотаріальному посвідченню договору позики від 18 жовтня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1269. Скасовано нотаріальну дію з нотаріального посвідчення договору позики від 18 жовтня 2007 року, вчинену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куликовською Т.В., зареєстровану в реєстрі за № 1269. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. (т.2 а.с.13-25, 161, 163-168)

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року скасовано рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 26 листопада 2015 року, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. (т.3 а.с.122-124)

При новому розгляді справи, позивач подав до Шевченківського районного суду міста Києва клопотання, в якому із посиланням на те, що дізнався про порушення його права лише 10 жовтня 2012 року, після ознайомлення з матеріалами цивільної справи про стягнення з нього на користь ОСОБА_5 коштів за договором позики, яка розглядалась Печерським районним судом міста Києва, просив визнати поважними причини пропуску строку для звернення до суду та поновити строк позовної давності та вважати, що про порушене право позивач дізнався 10 жовтня 2012 року. (т.3 а.с.188-190)

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19 квітня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Куликовської Т.В., треті особи: Міністерство юстиції України, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання неправомірними дій приватного нотаріуса, скасування нотаріальної дії та зобов'язання вчинити дії відмовлено. (т.3 а.с.225, 227-233)

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 квітня 2017 року і задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На обґрунтування скарги зазначив, що суд не врахував обставин і доказів якими обґрунтовані заявлені вимоги і дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову. (т.4 а.с.3-13)

В судовому засіданні представники ОСОБА_2 - ОСОБА_7, ОСОБА_17 підтримали скаргу і просили її задовольнити.

Представники відповідачки приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Куликовської Т.В. - Остапенко Ю.М., Красько О.В., представник ОСОБА_4 - ОСОБА_10, ОСОБА_5, його представник - ОСОБА_11, заперечували проти скарги і просили її відхилити. Представник Міністерства юстиції України - Кириченко В.Б. покладався на розсуд суду.

Інші особи до суду не прибули, були сповіщені належним чином про що у справі є докази. (т.4 а.с.54-62)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Скасувавши ухвалені у справі судові рішення із направленням матеріалів справи на новий розгляд до суду першої інстанції, суд касаційної інстанції в ухвалі від 13 липня 2016 року зазначив, що задовольнивши позовні вимоги, суди не звернули уваги на те, що позивач не оскаржував вказаний договір, а у 2011 році сплатив на користь ОСОБА_5 заборгованість за цим договором у повному обсязі, у зв'язку із чим не перевірили, чи є зазначені вимоги належним способом захисту у розумінні ст. 16 ЦК України й у своїх рішеннях не зазначили, у чому полягає порушення прав та інтересів ОСОБА_13 вчиненням такої нотаріальної дії.

Зазначаючи, що позивачем не пропущено позовну давність, не врахували, що останнім не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що про оспорювану нотаріальну дію та договори позики та іпотеки він дізнався лише у жовтні 2012 року, не спростували доводи відповідача в тій частині, що про укладення договору дарування позивачу було відомо з моменту його підписання, пославшись лише на те, що ОСОБА_2 зазначав, що вважав договір позики особистим зобов'язанням ОСОБА_4

Отже, суди належним чином не перевірили обставин справи щодо моменту, коли позивач дізнався про порушення його прав та інтересів, ухваливши рішення на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України. (т. 3 а.с. 122-124)

Відповідно до положень частини 4 ст. 338 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Колегія суддів перевірила доводи і заперечення сторін і дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно з довіреністю від 16 жовтня 2007 року, посвідченою приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ященко В.М., ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_4 розпоряджатися (продати, обміняти, передати в іпотеку, оренду тощо), а також управляти належною йому квартирою АДРЕСА_1. (т. 1 а.с.25)

Для цього ОСОБА_4 було, серед іншого, надано право розписуватися за ОСОБА_2, в тому числі підписати договір купівлі-продажу, міни, іпотеки, оренди тощо.

18 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куликовською Т.В. було посвідчено договір позики, укладений між ОСОБА_5 (позикодавець) та ОСОБА_6 (позичальник), від імені якого діяла ОСОБА_4, на підставі довіреності, посвідченої 16 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ященко В.М., зареєстрованої в реєстрі за № 5820. За цим договором позичальник отримав від позикодавця гроші в сумі 10 100 000 грн., що на момент підписання цього договору відповідало еквіваленту 2 000 000 доларів США відповідно до курсу НБ України. (т.1 а.с.19-20)

На забезпечення належного виконання вищевказаного договору позики 18 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу КуликовськоюТ.В. було посвідчено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, укладений між тими самими сторонами. (т.1 а.с.21-24)

Також встановлено, що прізвище позивача у довіреності на вчинення дій із розпорядження та управління квартирою від 16 жовтня 2007 року та у договорі позики від 18 жовтня 2007 року відрізняються, оскільки в останньому вказано прізвище як ОСОБА_6, а в довіреності - ОСОБА_2 (т.1 а.с.19, 25)

За наявними у справі доказами ОСОБА_2 не заперечував та стверджував, що у 2011 році сплатив на користь ОСОБА_5 15 851 600 грн., що було еквівалентом 2 000 000 доларів США заборгованості за вищевказаним договором позики від 18 жовтня 2007 року, тобто, виконав боргове зобов'язання у повному обсязі. (т.1 а.с.54-81)

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11 січня 2016 року і ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 серпня 2016 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору позики від 18 жовтня 2007 року. (т.3 а.с.152-166)

Цими ж, набравшими законної сили рішеннями суду, відхилено доводи позивача ОСОБА_2 про те, що відповідач ОСОБА_4, укладаючи договір позики від його імені перевищила надані їй повноваження.

Так, судом встановлено, що хоча ОСОБА_2 не наділив ОСОБА_4 правом на укладання договору позики, проте ОСОБА_2 прийняв угоду до виконання, тобто, схвалив останню. Тому, дії ОСОБА_2 щодо повернення позики, з огляду на положення ч. 1 ст. 241 ЦК України, визнані судом як схвалення оспорюваного договору шляхом виконання зобов'язань по ньому.

З огляду на положення частини 3 ст. 61 ЦПК України, колегія суддів визнала вказані обставини встановленими.

З цих підстав колегія суддів погодилась з висновком суду першої інстанції, що описка написання прізвища позивача у договорі позики не може бути визнана підставою для скасування нотаріальної дії, оскільки могла бути виправлена у встановленому законодавством порядку.

Згідно зі ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За роз'ясненнями, що містяться в пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 січня 1992 року N 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні питання про обгрунтованість скарг суди мають виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи службової особи компетенцією і порядком їх вчинення, не допускаючи при цьому як потурання відхиленням від зазначеного порядку, так і формального скасування нотаріальної дії, коли ці відхилення не вплинули на її вчинення. Зокрема, нотаріальна дія не може бути скасована лише з мотивів недодержання таємниці її вчинення, оскільки за ч. 7 ст. 8 Закону України "Про нотаріат" правовим наслідком цього порушення є притягнення до встановленої законодавством відповідальності винних службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено ст. 16 цього Кодексу.

Отже, з огляду на викладене та з урахуванням зазначених норм права, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Враховуючи вищезазначені вимоги законодавства та обставини справи в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки набравшим законної сили судовим рішенням встановлено, що позивач ОСОБА_2 схвалив дії довірителя щодо укладення договору позики від 18 жовтня 2007 року та виконав свої зобов'язання позичальника за цим договором, повернувши борг у повному обсязі, при цьому, судом відхилені заявлені позивачем доводи і підстави для визнання цього договору недійсним, а тому права та інтереси позивача вчиненою нотаріальною дію щодо нотаріального посвідчення вищевказаного договору позики від 18 жовтня 2007 року, не порушені. Підстави для задоволення заявлених вимог відсутні.

Посилання апелянта на висновок експертно-наукового правового дослідження від 20 вересня 2013 року цих висновків суду не спростовують та не можуть бути визнані підставою для задоволення позовних вимог. (т.1 а.с.208-214)

Посилання апелянта на кримінальні провадження, в рамках яких надані висновки експертиз, що перебувають у органів досудового слідства, колегія суддів відхилила, оскільки самі по собі такі провадження не мають преюдиційного значення, а до суду не надано набравшого законної сили вироку суду із встановленням обставин, які мають значення для предмету доказування по справі. (т.1 а.с.145-171)

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність ухваленого судом рішення, тому з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 квітня 2017 року -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва Б.Б.Левенець

В.М.Ратнікова

О.В.Борисова

Справа № 22-ц/796/7134/2017

Унікальний номер 761/36756/14-ц

Головуючий у першій інстанції - Притула Н.Г.

Доповідач Левенець Б.Б.