Справа № 748/1394/17 Провадження № 22-ц/795/1945/2017 Головуючий у I інстанції Кухта В. О. Доповідач - Мамонова О. Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

із секретарем: Шкарупою Ю.В., Зіньковець О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на навчання дитини,

третя особа ОСОБА_3, -

У С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2, в якому просила стягнути з останнього на свою користь додаткові витрати на оплату навчання дитини ОСОБА_4 в розмірі 1/2 частини витрат на навчання в сумі 7 250 грн за перший курс навчання. Позов обґрунтований тим, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають спільну дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка навчається у Запорізькому державному медичному університеті на денній формі навчання. За перший курс навчання позивачкою було сплачено 14 500 грн згідно договору про навчання № Фд-1к-380 від 08.08.2015. Відповідач в добровільному порядку дочці на навчання грошової допомоги не надає. Крім того, він має борг по виплаті аліментів, що були призначені на утримання їхньої дочки.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12 вересня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначене рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на порушенням норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом не було враховано той факт, що повноліття ОСОБА_5 досягла 11.08.2016, а витрати за навчання були понесені позивачкою в той час, коли ОСОБА_4 була неповнолітньою, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини та копіями квитанцій від 10.08.2015 та 29.01.2016.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для задоволення позову на підставі ст. 185 СК України немає, оскільки зазначеною нормою передбачено стягнення додаткових витрат до досягнення дитиною повноліття, а ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, досягла повноліття.

Однак з такими висновками районного суду не може погодитись апеляційний суд через їх невідповідність обставинам справи і, як наслідок, неправильне застосування судом норм матеріального права, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Судом по справі встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який було розірвано 08 червня 2010 року (а.с. 6, 7). Від шлюбу мають спільну дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 8).

08.08.2015 між Запорізьким державним медичним університетом, позивачкою ОСОБА_1 та донькою сторін ОСОБА_4 було укладено договір № Фд-1к-380 (далі по тексту договір), згідно якого університет зобовязався здійснити навчання ОСОБА_4 строком з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2020 року (а.с. 11-12). Згідно п/п 4.2 п. 4 вказаного договору вартість освітньої послуги за перший курс навчання становить 14 500 грн. Замовник/студент вносить оплату безготівково на розрахунковий рахунок ЗДМУ № 3552 у ГУДКСУ в Запорізькій області, МФО 813015; р/р №546, банк: Філія АТ «Укрексімбанк» в м. Запоріжжі, МФО 313979, код за кожного семестру (п.п. 4.3 п. 4 договору).

Обумовлену договором суму за навчання дочки було сплачено позивачкою на рахунок вказаний в п.п. 4.3 п. 4 договору, що підтверджується квитанціями № 38904595 від 10.08.2015 на суму 7 250 грн та № 38947370 від 29.01.2016 на суму 7 250 грн (а.с. 13).

11.08.2016 ОСОБА_4 досягла повноліття.

Згідно наданих довідок Запорізького державного медичного університету III IV рівня акредитації № 454 та № 695 від 24.03.2017 ОСОБА_4 дійсно навчається у Запорізькому медичному університеті на денній (контракт) формі навчання, студент I фармацевтичного факультету, термін навчання з 01.09.2015 по 30.06.2020, доходів за період з 01.03.2016 по 28.02.2017 року не має (а.с. 9, 10).

Позивачка ОСОБА_1 є інвалідом II групи від загального захворювання, займає посаду головного бухгалтера у Старобілоуській сільській раді Чернігівського району Чернігівської області та загальна сума доходу за період з березня 2017 року по серпень 2017 року без урахування аліментів становить 47 892,45 грн (а.с. 14, 42).

У ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180).

Згідно із ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Згідно правової позиції, висловленої ВСУ у постанові № 6-1489цс17 від 13.09.2017 за частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобовязаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обовязком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд залишив поза увагою той факт, що ОСОБА_4 досягла повноліття 11.08.2016 та проходила перший курс навчання у навчальному закладі будучи неповнолітньою, що потребувало додаткових витрат, зумовлених необхідністю отримання освіти, які були понесені позивачкою ОСОБА_1, а тому дійшов помилкового висновку про відсутність підстав, передбачених ст. 185 СК України, для стягнення з відповідача додаткових витрат.

СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Відповідно до ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вирішуючи питання визначення розміру стягнення з ОСОБА_2 понесених позивачкою витрат за навчання доньки, апеляційний суд враховує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в 2011 році ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_3 (третьою особо у справі), від якого має малолітню дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 31).

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10.09.2013 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше за 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.07.2013 і до повноліття дитини (а.с. 32).

На виконанні у Чернігівському районному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/750/2327/13 від 17.09.2013, виданого Деснянським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/4 частини щомісячно з усіх видів доходів на утримання дитини, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 і згідно довідки розрахунку № В/8 заборгованість по аліментам на 01.10.2017 складає 43 093,62 грн (а.с. 85-88).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків наданих Головним управлінням ДФС у Чернігівській області за №_11393_/Г/25-22-08-01-40 від 20.10.2017 у ОСОБА_2 за період з січня 2012 року по липень 2017 року відсутні доходи (а.с. 83-84).

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 є працездатним, фізично здоровим чоловіком, зважаючи на його матеріальне становище, зокрема, на відсутність доходів та значну заборгованість по сплаті аліментів на іншу неповнолітню дитину, колегія суддів вважає за доцільне стягнути з останнього додаткові витрати на дитину, понесені позивачкою , в сумі 5 000 грн.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову на підставі ст.ст. 185, 199 СК України у звязку з тим, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 досягла повноліття є таким, що не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства, тому рішення суду підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених нею додаткових витрат на оплату за перший курс навчання дитини - ОСОБА_4 в сумі 5 000 грн.

Частинами 1, 3, 5 статті 88 ЦК України встановлено, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях як інвалід II групи (а.с. 14).

За вимогу майнового характеру ставка судового збору відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» (у редакції чинній на час подання позову), становила 640 грн (0,4 х 1 600 грн прожиткового мінімуму для працездатної особи).

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково на суму 5 000 грн (що становить 68,97 % від 7 250 грн), а позивачка як інвалід II групи звільнена від сплати судового збору, то відповідно з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 926,96 грн (441,41 грн (640 грн х 68,97% : 100%) за розгляд справи судом першої інстанції + 485,55 грн (441,41 грн х 110%) за апеляційний розгляд справи).

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 309 ч. 1 п. 4, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд,-

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12 вересня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на оплату навчання дитини в сумі 5 000 (п'ять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1 125 (одну тисячу сто двадцять п'ять) грн 55 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:Судді: