АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 647/390/16-ц Головуючий в І інстанції Корсаненкова О. О. Провадження №22-ц/791/1234/17 Доповідач: Воронцова Л. П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13» липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, яка діє від імені ОСОБА_6 на рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 16 травня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_7 "ПриватБанк" до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 10 лютого 2010 року між банком і ОСОБА_6 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 1 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку «Універсальна» зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Взяті на себе зобов'язання відповідач належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 19 січня 2016 року утворилася заборгованість в розмірі 19 143 грн 47 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 1 963 грн 74 коп., заборгованості за процентами в розмірі 12 841 грн 95 коп., заборгованості по пені та комісії за користування кредитом у розмірі 2 950 грн, штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн, штрафу (процентна складова) у розмірі 887 грн 78 коп.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_6 на його користь заборгованість за кредитним договором від 10 лютого 2010 року у розмірі 19 143 грн 47 коп. та судові витрати у справі.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 16 травня 2017 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 045,97 грн та судові витрати у розмірі 1 378 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог банку у повному обсязі.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.

В судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_6 і його представник не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про місце і час розгляду справи, тому колегія суддів вважає можливим справу розглядати у їх відсутність, в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України

Заслухавши доповідача, пояснення представника Банку, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню чз наступних підстав.

Задовольняючи частково позов ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції виходив з того, що останній платіж для поповнення карткового рахунку відповідачем проведено 21.01.2013 року, моментом виникнення заборгованості є 21.02.2013 року, позовну заяву банк направив до суду 21.02.2016 року і вважав строк звернення позивача до суду не пропущеним, заяву представника ОСОБА_6 про застосування строків позовної давності не підлягаючою задоволенню. Вимогу про застосування штрафу і пені за порушення відповідачем зобов'язання щодо погашення кредиту та сплати відсотків за користування вважав подвійною цивільно-правовою відповідальністю, що суперечить вимогам закону, тому у задоволенні позову у вказаній частині відмовив.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, оскільки до нього суд дійшов повно зясувавши обставини справи та вирішив спір відповідно до норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, давши належну оцінку доказам наданим сторонами.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, 10 лютого 2010 року ОСОБА_6 подала письмову анкету-заяву на відкриття рахунку та надання їй кредиту, в якій погодилася з тим, що підписана заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають договір про надання банківських послуг. На підставі вказаної заяви банк надав ОСОБА_6 кредит у розмірі 1 тис. грн у вигляді початково встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 3% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки /а. с. 10/.

Строк дії картки, відповідно до довідки Банка, до 10/13 року /а. с. 189/.

Довідкою позивача також підтверджується зміна умов кредитування ОСОБА_6 за укладеним кредитним договором, а саме зміна Банком кредитного ліміту, який станом на 08 березня 2012 року був встановлений на рівні 2 000 грн, що узгоджується з інформацією у виписці по картковому рахунку заборгованості /а. с. 5 9, 156 165/.

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_6 за вказаним кредитним договором станом на 19 січня 2016 року за нею рахується борг по тілу кредиту в сумі 1 963,74 грн і заборгованість по процентах за користування ним в розмірі 12 841,95 грн /а. с. 5 - 8/.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Стяттями 625, 1050 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

Згідно п.6.5. Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотки за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до пп. 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Згідно ч. 1, 3 статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскільки останній платіж для поповнення карткового рахунку відповідачем проведено 21.01.2013 року, моментом виникнення заборгованості є 21.02.2013 року та враховавши, що згідно із реєстром відправки позовної заяви банк пред'явив позов до суду 21.02.2016 року, а відповідно до ч.2 ст.255 ЦК України, письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв'язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно, вважав строк звернення позивача до суду не пропущеним, оскільки перебіг строку було перервано, після чого він почав рахуватися заново, тому заяву представника відповідача - ОСОБА_6 про застосування строків позовної давності залишив без задоволення.

ОСОБА_6 належним чином не виконує свої зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитним договором б/н від 10.02.2010 року по поверненню суми кредиту та сплати відсотків за його користування, в зв'язку з чим суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив вимоги Банку про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 1 963, 74 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 12 841, 95 грн. (станом на 19.01.2016 року), а всього 14 805, 69 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач на підтвердження укладення між сторонами кредитного договору надав ксерокопію кредитного договору, однак не надав доказів отримання кредитних коштів, підлягають відхиленню, оскільки випискою по картковому рахунку та розрахунком заборгованості підтверджується факт надходження на відкритий позивачці рахунок по картці 4149 4374 0685 7506 станом на 10 лютого 2010 року грошових коштів у межах встановленого їй ліміту і здійснення відповідачкою платежів по погашенню кредиту /а. с. 156 164, 5 9/.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_5, яка діє від імені ОСОБА_6 на те, що розрахунок заборгованості, як письмовий доказ, суперечить вимогам ст. ст. 57, 58 ЦПК України, не відповідає принципу належності доказу, а тому не може свідчити про існування заборгованості, оскільки не містить підпису відповідача, до уваги колегією суддів не приймається. Розрахунок заборгованості не передбачає підпису клієнта, однак є доказом у справі, на спростування якого відповідач належні і допустимі докази не надала, обмежившись запереченням вказаного розрахунку.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до банківської виписки по рахунку, останнє надходження грошових коштів на картку було здійснено 13 грудня 2012 року, а платіж за 21 січня 2013 року у виписці по рахунку відсутній, тому моментом виникнення заборгованості слід рахувати 13 січня 2013 року, отже позивач з позовними вимогами звернувся до суду зі спливом строку позовної давності, підлягають відхиленню. Згідно виписки по рахунку, який узгоджується з розрахунком заборгованості, останній платіж відповідачкою здійснено 21 січня 2013 року, а не 13 грудня 2012 року, моментом виникнення заборгованості є 21 лютого 2013 року, з реєстру відправки позовної заяви вбачається, що банк предявив позов до суду 21 лютого 2016 року, тобто в межах строку позовної давності /а. с. 87/.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, висновки суду не спростовують, тому підлягають відхиленню. Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, яка діє від імені ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий підписОСОБА_1
Судді: підпис підписОСОБА_2 ОСОБА_8

З оригіналом згідно: Копія ухвали оформлена 14 липня 2017 року Ухвала набрала законної сили 13 липня 2017 року

Суддя Секретар судового засідання ОСОБА_1 ОСОБА_4