Справа № 127/7845/17
Провадження № 2/127/3228/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2017 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Романюк Л.Ф.,

при секретарі Курутіній О.В.,

за участю позивачки ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

3-ї особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за участю зацікавленої особи ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та про зняття з реєстраційного обліку,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3, за участю зацікавленої особи ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та про зняття з реєстраційного обліку.

Позов мотивувала тим, що 06.06.2005 року позивачка відповідно до договору дарування, посвідченого державним нотаріусом другої Вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_6, стала власником ? частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2. 09.082003 року син позивачки ОСОБА_5 уклав шлюб з ОСОБА_3, який був зареєстрований Вінницьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану, про що було зроблено відповідний актовий запис за № 1610. Від шлюбу у них народилась дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. В 2005 році ОСОБА_5 звернувся до позивачки та попросив дозволу на проживання зі своєю сімє'ю в будинку, що їй належить на праві приватної власності. Розуміючи, що у сина нещодавно народилась дитина, позивачка надала дозвіл. Згодом шлюбні відносини між сином позивачки та ОСОБА_3 почали погіршуватися, а через певний час стало зрозуміло, що вони не можуть знаходитись на одній території, ОСОБА_3 постійно провокувала на сутички.

30.05.2013 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області за № 127/10185/13-ц шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був розірваний. Однак, після розірвання шлюбу ОСОБА_3 повністю змінила своє ставлення до позивачки та її сина. Вона почала ображати позивачку, проявляти повну неповагу, почала маніпулювати дитиною, забороняла спілкуватися з нею. З березня 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_8 перестали проживати в будинку, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, АДРЕСА_2, вони переїхали до квартири за адресою: АДРЕСА_1. Про факт того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_8 не проживають в будинку по АДРЕСА_2, вже майже два роки свідчать акти, а також дану обставину можуть підтвердити свідки.

Просила суд визнати ОСОБА_3 такою, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_2, та зняти ОСОБА_3 з реєстраційного обліку.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала за обставин викладених в позові, просила суд позов задовольнити.

Представник позивачки ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначила, що вона змушена проживати у квартирі своїх батьків, оскільки ОСОБА_5 та його матір не дають змоги вселитись до будинку та чинять їй перешкоди там проживати.

Представник відповідачки ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду письмові заперечення, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено, що 06.06.2005 року ОСОБА_1 відповідно до договору дарування, посвідченого державним нотаріусом другої Вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_6, стала власником ? частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2(а.с.7-9).

У вище вказаному будинку з 17.07.2007 року зареєстровані ОСОБА_5, ОСОБА_3 та неповнолітня ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10-12).

Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30.05.2013 року (а.с. 132-133), вони є батьками неповнолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15).

Відповідно до актів від 04.12.2015 року та 10.11.2015 року посвідчених квартальним комітетом «Лівобережний» ОСОБА_3 та малолітня ОСОБА_8 дійсно на протязі більш ніж 6 місяців не проживають за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.16-17).

Рішенням Вінницького міського суду від 06.02.2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, яка також діє в інтересах малолітньої ОСОБА_8, треті особи без самостійних вимог - ОСОБА_5, служба у справах дітей Вінницької міської ради про виселення та зняття з реєстрації відмовлено (а.с.132-133).

ОСОБА_3 разом із малолітньою дочкою ОСОБА_8 проживає без реєстрації у квартирі її батьків, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що складається з двох кімнат загальною площею 44, 02 кв.м., дане підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї № 1/24 від 10.04.2017 року, виданою ОСББ «Л. Толстого 23» (а.с.74).

Окрім того, як вбачається із вищезазначеної довідки в даній квартирі зареєстровані ще троє осіб, а саме власник квартири та батько ОСОБА_3 - ОСОБА_9, її мати ОСОБА_10 та сестра, інвалід 3 групи ОСОБА_11

Житлова площа 2 кімнат у якій проживає ОСОБА_3 її дочка, батьки та сестра становить 27, 1 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на квартиру № 24 у житловому будинку 23 від 26.02.2014 року (а.с.75-76).

Свідок ОСОБА_12, яка є невісткою позивачки, в судовому засіданні показала, що ОСОБА_3 дійсно з 2015 року не проживає за адресою: АДРЕСА_2.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_3 з 2015 року не проживає за адресою: АДРЕСА_2.

Оба свідка ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підтвердили в судовому засіданні, що колише подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3 перебувають в неприязних стосунках.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показав, що на початку 2015 року бачив ОСОБА_3, а з середини 2015року вона вже в будинку не проживала.

Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право власності є непорушним, однак, використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 405 ЦК України.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишніми членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила встановлені ст. 162 ЖК України.

Крім того, відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до положень ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Під "збереженням жилого приміщення" в коментованій статті слід розуміти охорону законом права на житлову площу в житловому приміщенні за тимчасово відсутніми наймачами та членами їх сімей.

Причини відсутності не мають значення, якщо така відсутність продовжувалась до 6 місяців. У разі перебільшення цього строку суд повинен з'ясувати причини. Ст. 71 ЖК закріплює вичерпний перелік причин відсутності громадянина понад 6 місяців, що є підставою для збереження житла за відсутнім наймачем або членами його сім'ї.

П. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз'яснює застосування ст. 71 ЖК:

У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

В судовому засіданні встановлено, що до розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відносини були напруженими.

В провадженні слідчого відділу Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області перебувало кримінальне провадження № 0001284 від 29.03.2013 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України за фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 її колишнім чоловіком ОСОБА_5, що підтверджується витягом із кримінального провадження № 0001284 від 30.03.2013 року, протоколом одночасного допиту осіб від 30.04.2012 року, рапортом від 29.03.2013 року, протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 29.03.2013 року, протоколом допиту потерпілого від 29.03.2013 року (а.с.79-85).

Зокрема, з усіх наданих документів вбачається те, що ОСОБА_5 наносив тілесні ушкодження ОСОБА_3

Як вбачається із висновку експерта № 552 від 29.03.2013 року ОСОБА_3 були нанесені легкі тілесні ушкодження у вигляд підшкірної гематоми в лівій тім'яно - скроневій ділянці, синець на нижній повіці лівого ока, синець на передній поверхні шиї зліва, синець на задній поверхні лівого плечового суглобу, садна на внутрішній поверхні лівого плеча, що також підтверджується висновком експерта № 1023 від 03.09.2013 року та випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 6649 (а.с.86-89).

При цьому ОСОБА_3 намагалася разом з донькою вселитися до будинку, що підтверджується листом від 16.06.2017 року до ОСОБА_15 із проханням не чинити перешкоди та надати можливість їй та донці проживати у вказаному будинку (а.с.77).

Враховуючи вищевикладене, у ОСОБА_3 та її малолітньої доньки виникли поважні причини не проживання у вказаному будинку, оскільки власниця даного будинку та її син чинять фактичні перешкоди у вселенні, шляхом заборони останнім проживати у ньому та протиправного поводження із ОСОБА_3, яке полягає у нанесенні тілесних ушкоджень останній.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно до ч.1 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення, суд вирішує такі питання, зокрема, чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Позивачка не довела обставин, з якими житлове законодавство пов'язує можливість визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Крім того, при ухваленні рішення суд врахував, що вказаний вище будинок є єдиним приміщенням для проживання ОСОБА_3 разом зі своєю неповнолітньою донькою.

ОСОБА_3 є співвласником ? частки двокімнатної квартири АДРЕСА_1, житловою площею 27,1 кв. м, проте в квартирі зареєстровані ОСОБА_9, ОСОБА_10, які є пенсіонерами, ОСОБА_11, якій встановлено інвалідність у зв'язку з переломом хребта, порядок користування квартирою не визначений, тому фактично можливості для проживання в квартирі ОСОБА_3 із дитиною не має (а.с.72-74).

Отже, зазначені у позовній заяві ОСОБА_1 вимоги щодо визнання ОСОБА_3, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та зняття з реєстраційного обліку є неправомірними та суперечать чинному законодавству.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 11, 29, 405 Цивільного кодексу України, ст. 71 ЖК України, ст.ст.3, 10, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за участю зацікавленої особи ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та про зняття з реєстраційного обліку - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржено сторонами до апеляційного суду Вінницької області протягом 10 днів з моменту його проголошення.

Суддя: