АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3312/17 Справа № 204/3481/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

при секретарі Шило С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

18 травня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №DNХRRX07080369 від 16.02.2007 року ОСОБА_3 отримав строковий кредит у розмірі 3168,00 грн. зі сплатою за користування кредитом 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 16.02.2008 року включно. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором, станом на 20.04.2016 року, ОСОБА_3 має заборгованість у розмірі 56965,90 грн. Позивач уточнив свої позовні вимоги, замінивши відповідача у справі на його правонаступника ОСОБА_2, та просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором №DNХRRX07080369 від 16.02.2007 року, станом на 16.08.2011 року, у розмірі 56965,90 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3168,00 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 23148,10 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом - 853,82 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором - 26607,13 грн.; а також штрафів відповідно до умов кредитного договору: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 2688,85 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати (а.с. 49-52).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2016 року до участі у даній справі була допущена ОСОБА_2 в якості правонаступника відповідача - ОСОБА_3, що помер 16 серпня 2011 року (а.с. 57-58).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позову банку в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 16 лютого 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №DNХRRX07080369, на підставі особистої заяви останнього (а.с.9), відповідно до умов якого він отримав від позивача строковий кредит у сумі 3168,00 грн. терміном з 16.02.2007 року по 16.02.2008 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Зазначений вище кредитний договір №DNХRRX07080369 від 16.02.2007 року складається з самої заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (а.с. 9, 10-17).

У пункті 3.2.2 Умов визначено, що позичальник зобовязується, зокрема, погашати кредит у порядку та строки відповідно до заяви позичальника.

Згідно пункту 3.2.3 Умов позичальник зобовязався сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до даних умов та тарифів; повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту.

Пунктом 4.1 Умов передбачено, що за користування кредитом, у період з дати укладення договору до дати погашення кредиту, позичальник щомісяця в період оплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в тарифах та заяві позичальника.

Відповідно п. 5.3 зазначених вище Умов передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобовязань, передбачених договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн. та 5% від суми заборгованості.

Згідно п. 5.5 Умов, терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки (пені, штрафу) за даним договором встановлюється сторонами тривалістю пять років.

Судом встановлено, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) позичальником не підписані. Крім того, текст заяви позичальника про надання кредиту не містить умови щодо встановлення пятирічного строку позовної давності.

У звязку з неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором, станом на 16.08.2011 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 56965,90 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 3168,00 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 23148,10 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 853,82 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором - 26607,13 грн.; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 2688,85 грн. (а.с.53-54).

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 16 серпня 2011 року помер, що підтверджується копією актового запису про смерть №5791 від 22.08.2011 року, зробленим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с.40).

Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_3 була заведена спадкова справа №644/2011, що підтверджується листом нотаріальної контори від 06.07.2016 року за вих. №2270/02-14 (а.с.38).

Відповідно до копії спадкової справи №644/2011, Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 03 вересня 2015 року за реєстровим №4-1006 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на імя ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3, померлого 16 серпня 2011 року.

Таким чином, місцевим судом було встановлено, що ОСОБА_2 є спадкоємцем ОСОБА_3, що помер 16 серпня 2011 року, та у встановленому законом порядку прийняла спадщину.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виходячи з викладеного, колегія дійшла висновку про доведеність факту неналежного виконання позичальником умов кредитного договору та наявність, у звязку із цим, заборгованості перед банком.

Разом з цим, згідно ч. 1 ст. 608 ЦК України зобовязання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязаним з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав i обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять yсі права i обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Перелік зобов'язань, які не входять до складу спадщини, визначений статтею 1219 ЦК України, отже зобов'язання за кредитним договором входять до складу спадщини.

За змістом статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців вiд дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно вiд настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав i не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року вiд настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.32 Постанови від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо виконання зобовязань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобовязання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальником за життя. Інші нараховані зобовязання фактично не повязані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Приймаючи до уваги, що позивач, згідно пред»явлених до ОСОБА_2 позовних вимог, просить стягнути заборгованість, яка сформувалась станом на 16.08.2011 року за кредитним договором, який було укладено 16 лютого 2007 року на строк по 16.02.2008 року включно; враховуючи, що кредитним договором передбачено сплату заборгованості щомісячними періодичними платежами, - колегія дійшла висновку, що порушення прав позивача та строк настання вимоги почався не пізніше 16.08.2011 року.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлена п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки, а згідно із ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Отже, трирічний строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості закінчився 15.08.2014 року, а за захистом свого порушеного права банк звернувся з позовом до суду лише у 2016 році.

Відповідно до положень чч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем до винесення оскаржуваного рішення, а саме 09.02.2017 року, було заявлено про застосування судом строку позовної давності відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Збільшений строк позовної давності у даному випадку не підлягає застосуванню. Так, у п. 5.5 Умов про надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) передбачено, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів встановлюються сторонами тривалістю у 5 років. Однак, вказані Умови про надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) ОСОБА_3 не підписані, а текст кредитного договору (заяви позичальника) не містить умов щодо збільшеного строку позовної давності. Таким чином, сторонами не дотримано письмової форми угоди про збільшення позовної давності, що суперечить положенням ст. 259 ЦК України.

Зважаючи на наведене, приймаючи до уваги, що суду не представлені підписані ОСОБА_3 умови надання споживчого кредиту, що діяли на час укладення сторонами кредитного договору, колегія дійшла висновку про відсутність доказів, які відповідають вимогам ст.ст. 58, 59 ЦПК України, щодо наявності між банком та позичальником угоди про збільшення позовної давності.

Колегія звертає увагу, що вперше позов банку було предявлено 18.05.2016 року безпосередньо до позичальника ОСОБА_3, тобто за межами трирічного строку позовної давності. Доказів переривання перебігу трирічного строку позовної давності за відповідним кредитним договором суду не надано, клопотань про витребування доказів не заявлено.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог та змісту доводів апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що рішення місцевого суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді