Справа № 742/594/17 Провадження № 22-ц/795/1399/2017 Головуючий у I інстанції - Бездідько В. М. Доповідач - Мамонова О. Є.
Категорія - цивільна
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Мамонової О.Є.,

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.

із секретарем: Шкарупою Ю.В.

за участі: відповідача ОСОБА_1, представника позивача - адвоката Жайворонка І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у праві спільної часткової власності, -

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, у якому, посилаючись на положення ст. 365 ЦК України, просила:

- припинити право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину нежитлового приміщення в житловому будинку з підвалом, яке знаходиться в АДРЕСА_1, визнавши за нею в цілому право власності на вказане нежитлове приміщення, стягнувши з неї на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належну йому 1/2 частину нежитлового приміщення в сумі 37 346,00 грн;

- припинити право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину конструкції торгівельного павільйону зупинкового комплексу, тимчасово розміщеного за адресою: АДРЕСА_2, визнавши за нею в цілому право власності на дану конструкцію та стягнути з неї на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належну йому 1/2 частину даної конструкції в сумі 91 682,50 грн;

- припинити її право власності на 1/2 частину автомобіля марки Рено Дастер, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, визнавши в цілому право власності на вищевказаний автомобіль за ОСОБА_1 та стягнути з нього на її користь грошову компенсацію за належну їй 1/2 частину вказаного автомобіля в сумі 112 752,50 грн;

- вирішити питання розподілу судових витрат.

Позов обґрунтовувала тим, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 січня 2014 роки та рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 15 жовтня 2013 року було визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вищевказаного майна як на об'єкти права спільної сумісної власності подружжя. Спірне майно є неподільним, спільне користування ним неможливе у зв'язку з постійними конфліктами між сторонами, які тривають протягом значного часу. Автомобіль зареєстрований на ім'я ОСОБА_1, на даний час він користується ним одноособово, позивачці в користування автомобіль не дає, чим не виконує рішення Прилуцького міськрайонного суду, яким було встановлено порядок користування вказаним автомобілем.

Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 березня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину нежитлового приміщення в житловому будинку з підвалом, яке знаходиться в АДРЕСА_1, визнано за ОСОБА_3 в цілому право власності на вказане нежитлове приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належну йому 1/2 частину нежитлового приміщення в сумі 37346,00 грн.

Припинено право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину конструкції торгівельного павільйону зупинкового комплексу, тимчасово розміщеного за адресою: АДРЕСА_2, визнано за ОСОБА_3 в цілому права власності на дану конструкцію.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належну йому 1/2 частину даної конструкції в сумі 91682,50 грн.

Припинено право власності ОСОБА_3 на 1/2 частину автомобіля марки Рено Дастер, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, визнано в цілому право власності на вищевказаний автомобіль за ОСОБА_1

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за належну їй 1/2 частину вказаного автомобіля в сумі 112752,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати в розмірі 2417 грн 81 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 березня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду ухвалено при неповному та неправильному встановленні судом обставин, які мають значення для справи, неправильному і неповному дослідження доказів та їх оцінці, судом невірно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Заявник зазначає, що заочний розгляд справи був незаконним, оскільки він не був обізнаний про наявність справи та її розгляд і не був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, що унеможливило його явку в судове засідання та надання заперечень проти позову.

ОСОБА_1 вказує, що судом не враховано положення ч. 2 ст. 365 ЦК України, згідно якої суд ухвалює рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Заявник наголошує, що при оцінці вартості спірного нерухомого та рухомого майна суд взяв за основу висновок №С-98 від 16.09.2015 та висновок № 23/09 від 23.09.2016, з часу виготовлення яких пройшло понад 6 місяців. За цей час відбулися зміни кон'юктури ринку та змінився курс валют, що робить вказані висновки неактуальними.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1, який підтримав апеляційну скаргу, представника позивача адвоката Жайворонка І.В., який наполягав на законності рішення суду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивачки про неможливість спільного володіння та користування нерухомим та рухомим майном є обґрунтованими, а тому є всі підстави вважати, що в даних правовідносинах встановленими і доведеними є всі умови, передбачені п. 2, 3 ч. 1 ст. 365 ЦК України.

Однак повністю погодитись з таким висновком районного суду не може апеляційний суд, оскільки останнім при вирішенні спору порушені норми матеріального права.

По справі встановлено, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 січня 2014 року (а.с. 6-8) визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину майна, що є об'єктом спільної сумісної власності, а саме на:

- 1/2 частину нежитлової будівлі магазину по АДРЕСА_3;

- 1/2 частину нежитлового приміщення в житловому будинку з підвалом по АДРЕСА_1;

- 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_4;

- 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_5;

- 1/2 частину земельної ділянки площею 512 кв.м по АДРЕСА_3 кадастровий номер НОМЕР_3 в с. Валки Прилуцького району;

- 1/2 частину автомобіля RENAULT DASTER, реєстраційний номер, НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме на:

- 1/4 частину житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами по АДРЕСА_6;

- 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_7;

- 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0565 га кадастровий номер НОМЕР_4, що розташована в АДРЕСА_6;

- 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0646 га кадастровий номер НОМЕР_5, що розташована за адресою АДРЕСА_6.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 15 жовтня 2013 року визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину конструкції торговельного павільйону зупинкового комплексу, тимчасово розміщеного за адресою: АДРЕСА_2, вартістю 35000 грн. (а.с. 9-10).

Згідно висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № С-98, складеного 16 вересня 2015 року експертами Чернігівської регіональної торгово-промислової палати (а.с. 19-37), що була проведена за ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 26.02.2015 у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя (дані в частині, що стосуються спірного майна):

- дійсна ринкова вартість нежитлового приміщення в житловому будинку з підвалом по АДРЕСА_1, станом на момент проведеного обстеження, з заокругленням до цілих становить 74 692 грн;

- дійсна вартість на час проведення експертизи конструкції торговельного павільйону зупинкового комплексу по АДРЕСА_2, визначена за порівняльним підходом, становить 183365 грн.

Згідно висновку спеціаліста ПП «Експерт» за вих. №23/09 від 23.09.2016, середньоринкова вартість автомобіля RENAULT DASTER, 2010 р.в., на дату оцінки становить 225 505,00 грн (а.с. 38-39).

Частиною 1 статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із частинами 1, 2 статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Згідно правової позиції, висловленої ВСУ у постанові № 6-2925цс16 від 13.01.2016, предметом якої був спір про присудження співвласнику грошової компенсації за частку у спільному майні визначено, що випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України.

З врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Враховуючи те, що спірний автомобіль марки Рено Дастер, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 є неподільною річчю, виділ належної позивачу частки в натурі є неможливим, автомобіль зареєстрований на ім'я ОСОБА_1 та використовується ним одноособово, будь-якої компенсації за користування відповідачем автомобілем позивачка не отримує, що не заперечується особисто відповідачем, виходячи з того, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших, є вірним висновок районного суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог про припинення права власності ОСОБА_3 на 1/2 частину автомобіля марки Рено Дастер, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, шляхом визнання в цілому права власності на вищевказаний автомобіль за ОСОБА_1 та стягнення з нього на користь ОСОБА_3 грошової компенсації за належну їй 1/2 частину вказаного автомобіля в сумі 112 752,50 грн.

Апеляційний суд погоджується з сумою стягнутої на користь ОСОБА_3 компенсації вартості 1/2 частини автомобілю в розмірі 112 752,50 грн, зважаючи на наявність в матеріалах справи висновку оцінювача за вих. №23/09 від 23.09.2016, згідно якого вартість автомобіля RENAULT DASTER, реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 225 505,00 грн, який ніякими чином відповідачем не спростований.

Колегія суддів не бере до уваги доводи заявника з приводу неактуальності зазначеного висновку оцінювача щодо вартості спірного автомобіля, оскільки, зважаючи на те, що останній не брав участі у розгляді справи у суді першої інстанції, в судовому засіданні апеляційного суду відповідачу було роз'яснено положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо його права заявити клопотання про проведення судової експертизи про визначення вартості автомобіля, однак такого клопотання відповідач не заявив. Тому, при вирішенні питання про визначення вартості компенсації 1/2 частини автомобіля апеляційний суд виходив з доказів, що були предметом дослідження суду першої інстанції.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у вказаній вище частині з ухваленням рішення про відмову в задоволенні позовних вимог доводи відповідача з приводу необізнаності та неналежного повідомлення про розгляд справи, та неможливість у зв'язку з цим, надати заперечення проти позову, оскільки відповідач скористався своїм правом передбаченим ст.228 ЦПК України, подавши заяву про перегляд заочного рішення із зазначенням заперечень проти вимог позивача, а також правом на апеляційне оскарження (а.с. 75-80).

Відтак, рішення суду в частині задоволення позовних вимог про припинення права власності ОСОБА_3 на 1/2 частину автомобіля марки Рено Дастер, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, шляхом визнання права власності на вищевказаний автомобіль за ОСОБА_1 та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації за належну їй 1/2 частину вказаного автомобіля в сумі 112 752,50 грн підлягає залишенню без змін.

Однак апеляційний суд не погоджується з рішенням районного суду в частині задоволення позовних вимог про припинення права власності ОСОБА_1 на 1/2 частину нежитлового приміщення в житловому будинку з підвалом, яке знаходиться в АДРЕСА_1, визнання за ОСОБА_3 цілому права власності на вказане нежитлове приміщення; стягнення з ОСОБА_3 а користь ОСОБА_1 грошової компенсації за належну йому 1/2 частину нежитлового приміщення в сумі 37346,00 грн; припинення права власності ОСОБА_1 на 1/2 частину конструкції торгівельного павільйону зупинкового комплексу, тимчасово розміщеного за адресою: АДРЕСА_2, визнання за ОСОБА_3 в цілому права власності на дану конструкцію; стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за належну йому 1/2 частину даної конструкції в сумі 91682,50 грн виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини 1 статті 365 ЦК України, з обов'язковою умовою, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника і членам його сім'ї, та попереднє внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згоди особи, право якої на частку у спільному майні припиняється, на отримання компенсації за його частку не потрібно (позивачу лише необхідно внести вартість частки, право на яку припиняється, на депозитний рахунок суду).

При розгляді справи у суді першої інстанції позивачем не виконано вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України та не внесено на депозитний рахунок суду вартості частки у майні, на яку позивач просить припинити право власності відповідача.

Задовольняючи позов в цій частині, судом першої інстанції не враховано положення ч. 2 ст. 365 ЦК України, згідно яких суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, і невнесення таких коштів є підставою для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи, що стягнення на підставі ст. 365 ЦК України за своєю правовою природою є примусовим, оскільки слугує захистом майнових інтересів особи, частка якої у спільному майні припиняється за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду та присуджується без згоди іншого співвласника, районний суд помилково задовольнив позов в цій частині.

За таких обставин, рішення районного суду в частині задоволення позовних вимог про припинення права власності ОСОБА_1 на 1/2 частину нежитлового приміщення в житловому будинку з підвалом, яке знаходиться в АДРЕСА_1, визнання за ОСОБА_3 в цілому права власності на вказане нежитлове приміщення; стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за належну йому 1/2 частину нежитлового приміщення в сумі 37346,00 грн; припинення права власності ОСОБА_1 на 1/2 частину конструкції торгівельного павільйону зупинкового комплексу, тимчасово розміщеного за адресою: АДРЕСА_2, визнання за ОСОБА_3 в цілому права власності на дану конструкцію; стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за належну йому 1/2 частину даної конструкції в сумі 91682,50 грн, на підставі п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог.

Частинами 1, 5 статті 88 ЦПК України встановлено, що у випадку якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню на суму 112 752,50 грн, у матеріалах справи наявні належні докази понесення позивачкою у суді першої інстанції витрат по сплаті судового збору за подання до суду позовної заяви, відповідно підлягають присудженню ОСОБА_3 пропорційно до розміру задоволених позовних вимог сума судового збору у розмірі 1127,53 грн (112 752,50 х 1% у відповідності до п/п 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір»), у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат необхідно змінити шляхом зменшення суми їх стягнення з 2417 грн 81 коп. до 1127 грн 53 коп.

У зв'язку з частковим задоволенням апеляційної скарги з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 належить стягнути 1419 грн 31 коп. (2659,59 грн - (1127,53 грн х 110% у відповідності до п/п 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір»)) судового збору за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 309 ч. 1 пп. 1, 4, 313, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 березня 2017 року в частині вирішення позовних вимог про припинення права власності ОСОБА_1 на 1/2 частину нежитлового приміщення в житловому будинку з підвалом, яке знаходиться в АДРЕСА_1, визнання за ОСОБА_3 в цілому права власності на вказане нежитлове приміщення; стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за належну йому 1/2 частину нежитлового приміщення в сумі 37346,00 грн; припинення права власності ОСОБА_1 на 1/2 частину конструкції торгівельного павільйону зупинкового комплексу, тимчасово розміщеного за адресою: АДРЕСА_2, визнання за ОСОБА_3 в цілому права власності на дану конструкцію; стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за належну йому 1/2 частину даної конструкції в сумі 91682,50 грн - скасувати та відмовити ОСОБА_3 у задоволенні цих позовних вимог.

Заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 березня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судових витрат - змінити, зменшивши суму їх стягнення з 2417 грн 81 коп. до 1127 грн 53 коп.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1419 грн 31 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:Судді: