Ухвала

Іменем України

23 жовтня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

Карпенко С.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - приватне акціонерне товариство «Київгаз», про усунення перешкод у користуванні домоволодінням за касаційною скаргою ОСОБА_2, подану представником - ОСОБА_6, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 02 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 та розташованої під ним земельної ділянки площею 0,0778 га. Зазначений будинок було газифіковано у 1958 році. При здійсненні будівництва господарських споруд під шаром ґрунту ним було виявлено мережу газових труб, які влаштовані зі сторони домоволодіння по АДРЕСА_2 яке належить ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, та врізаються в газовий трубопровід до належного йому будинку. Приватне акціонерне товариство «Київгаз» повідомило, що під'єднання будинку відповідачів до трубопроводу було здійснено в 1992 році на підставі звернення ОСОБА_7

Посилаючись на те, що він не надавав згоди на зазначене під'єднання до трубопроводу і таке під'єднання створює йому перешкоди, як власнику житлового будинку та земельної ділянки, ОСОБА_2 просив зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні домоволодінням, шляхом демонтажу газових труб та врізки до мережі газопостачання житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 02 лютого 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що у 1997 році ОСОБА_2 набув право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, а у 2000 році - на розташовану під ним земельну ділянку.

При цьому станом на 20 травня 1992 року зазначений житловий будинок належав трьом особам, зокрема: ОСОБА_8 належала 1/3 частина будинку; ОСОБА_9 - 7/15 частин будинку; ОСОБА_10 - 1/5 частина будинку.

Робочий проект газифікації житлового будинку АДРЕСА_2 був складений у 1991 році на замовлення ОСОБА_7

ОСОБА_9, яка станом на 1991 рік була власником 7/15 частин житлового будинку АДРЕСА_1, підтвердила, що у листопаді 1990 року надала дозвіл ОСОБА_7 на отримання вводу на газифікацію будинку АДРЕСА_2, про що написала відповідну заяву (т. 1 а.с. 66).

Суди на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли обгрнутованого висновку про недоведеність позивачем порушення його прав та незаконності проведення дій з газифікації будинку АДРЕСА_2, який належить відповідачам як спадкоємцями після смерті ОСОБА_7, оскільки право власності на будинок НОМЕР_1 ОСОБА_2 набув після підведення газу до будинку НОМЕР_2, а попередній власник частини житлового будинку НОМЕР_1, на земельній ділянці якого проведено газопровід, надала на такі дії свою згоду.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України), і на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 02 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

С.О. Карпенко