АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/1669/17 Головуючий у 1-й інстанції - Васалатій К.А.
№ апеляційного провадження 22-ц/796/6496/2017 Доповідач - Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2017 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И Л А :

РішеннямОболонського районного суду м. Києва від 24 квітня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - задоволено.

Шлюб, зареєстрований 16.10.2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у відділі реєстрації актів цивільного стану Дарницького РУЮ в м. Києві, актовий запис № 665 - розірвано.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні представники відповідача підтримали апеляційну скаргу.

Позивач та її представник заперечили проти апеляційної скарги.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Посилається на те, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 16.10.2009 року. 23.10.2010 року відповідач усиновив доньку позивача від першого шлюбу - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_2 зазначає, що з відповідачем разом не проживають, не приймають участі у житті один одного, не підтримують шлюбні стосунки та не ведуть спільного господарства. Стосунки з відповідачем не склалися через різні характери та протилежні погляди на життя.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.10.2009 року у відділі РАЦСу Дарницького РУЮ у м. Києві зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.5).

23.10.2010 року ОСОБА_1 усиновив доньку ОСОБА_2 від першого шлюбу - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження, згідно якого її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 6). На даний час дочка повнолітня.

Судом встановлено, що сторони понад півроку не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, не приймають участі у житті один одного, позивачка не має наміру зберігати сім'ю, так як відповідач здійснює психологічний та фізичний тиск на позивача, переслідуючи її та телефонуючи до близьких.

Згідно ч.2 ст.112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки чи чоловіка до шлюбу не допускається.

Оскільки примирення між сторонами неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам та здоров'ю позивача, суд дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторонипосилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давностітощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторінвипливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позовзадовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілитиміж сторонамисудові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 214 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішеннясуду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, що необґрунтоване серйозними мотивами небажання одного з подружжя продовжувати шлюб не може вважатись достатньою підставою для розірвання шлюбу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідач посилається на те, що всупереч положенню ст.111 СК України суд першої інстанції не вжив заходів щодо примирення подружжя.

Враховуючи доводи апеляційної скарги в судовому засіданні 20.06.2017 року колегією суддів визнана обов'язковою особиста явка позивача та відповідача в судове засідання, у зв'язку з цим оголошена перерва у розгляді справи на 11.07.2017 року.

Проте, відповідач у судове засідання 11.07.2017 року не з'явився.

В судовому засіданні 11.07.2017 року представники відповідача пояснили, що відповідачу відомо про те, що його явку до суду визнано апеляційним судом обов'язковою, вони його про це повідомили, однак за неділю до засідання відповідач виїхав за кордон, оскільки він проживає на даний час за кордоном.

Судом встановлено, що з лютого 2017 року сторони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, позивач з дочкою покинули спільне помешкання та проживають окремо від відповідача. Відповідач не вчиняв жодних дій спрямованих на примирення подружжя. Натомість виїхав проживати за кордон і лише направляє позивачу погрозливі смс - повідомлення про заперечення проти розірвання шлюбу.

Як пояснила в судовому засіданні в апеляційному суді позивач, відповідачу шлюб потрібний лише для отримання квартири, оскільки він перебуває на квартирному обліку у ЖК гарнізону м. Києва із своєю сім'єю, а саме: позивач, її донька та відповідач.

Сама ж ОСОБА_2 в судовому засіданні в апеляційному суді заперечила проти примирення та просила колегію суддів дати їй свободу, оскільки вона не почувається вільною, перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_1

Твердження відповідача про те, що судом першої інстанції неправомірно відмовлено в задоволенні його клопотання про надання строку для примирення терміном до 6 місяців та відмовлено в долученні до матеріалів справи доказів на підтвердження необхідності примирення подружжя, а саме довідки з Житлової комісії, що відповідач з дружиною та дочкою перебувають на квартирному обліку у ЖК гарнізону м. Києва, а тому відповідно до заперечень відповідача на позов необхідно застосування заходів з примирення подружжя, колегія суддів не приймає до уваги і дане клопотання вірно не задоволено судом першої інстанції, оскільки відповідно до Закону перебування на квартирному обліку подружжя не є підставою для надання строку для примирення у разі пред'явлення позову про розлучення одним із подружжя під час перебування на квартобліку, та перебування на квартобліку не є підставою для відмови у розірванні шлюбу.

Крім цього, неявка відповідача двічі в судове засідання апеляційного суду, від'їзд відповідача за кордон, де як встановлено в апеляційному суді, відповідач постійно проживає, спростовує твердження відповідача про бажання зберегти сім'ю, а доводи в запереченнях на позовну заяву та в апеляційній скарзі про неможливість розлучення, оскільки відповідач перебуває на квартобліку з дружиною та її дочкою, колегія суддів оцінює критично.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності належних доказів на підтвердження волевиявлення ОСОБА_2 щодо розірвання шлюбу, оскільки позовну заяву подано представником і викладені в позові обставини є суто баченням адвоката, колегія суддів також не приймає до уваги.

Відповідно до ч.1 ст.14 СК України сімейні права є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.

Відповідно до ч.1,2 ст.38 ЦПК України сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника.

Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 подала до суду першої інстанції заяву про розгляд справи без її участі та просила задовольнити позов у повному обсязі (а.с.30), в судовому засіданні був присутнім її представник.

Крім цього, в апеляційному суді позивач підтвердила свої вимоги про розірвання шлюбу з відповідачем, пояснила, що шлюб існує лише формально, з лютого 2017 року сторони проживають окремо, шлюб з відповідачем призвів до погіршення її здоров'я, оскільки постійно перебуваючи в стресовому стані позивач захворіла невиліковною хворобою, проти примирення з відповідачем категорично заперечила, тобто підтвердила своє волевиявлення на розірвання шлюбу.

Виходячи із встановлених обставин, колегія суддів оцінює критично твердження апеляційної скарги про бажання відповідача зберегти сім'ю, враховуючи, що підтверджень сімейних стосунків з лютого 2017 року відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України відповідач суду не надав та дане твердження спростовується проживанням відповідача за кордоном.

Отже, висновок суду, що сім'я позивача та відповідача розпалась, подальше спільне життя подружжя та збереження їх шлюбу не є доцільним та суперечить інтересам позивача є правильним.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий Судді