УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2017 року, Херсонський міський суд Херсонської області у складі :

головуючий суддя - Хайдарова І.О.

при секретарі - Щербань А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали подання Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, зацікавлені особи: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення частки майна в спільній сумісній власності -

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області звернувся до суду з поданням, в якому просив визначити 1/2 частку майна ОСОБА_1 в 16/25 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: м. Херсон, провулок Керченський, буд. 18, яким він спільно володіє з ОСОБА_3.

В обгрунтування подання зазначив, що на виконанні в Суворовському РВ ДВС м. Херсона ГТУЮ у Херсонській області з 07.06.2016 року знаходиться виконавче провадження №51349774 щодо примусового виконання виконавчого листа виданого Білозерським районним судом Херсонської області від 15.04.2010 року у справі №2-168/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на утримання сина ОСОБА_4. Боржник зазначене рішення суду добровільно не виконує.

В судовому засіданні державний виконавець подання підтримав, просив його задовольнити.

Представник стягувача в судовому засіданні подання підтримав.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про відкладення розгляду справи.

Суд, заслухав пояснення сторін, вивчивши матеріали подання, суд вважає його необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.379 ЦПК України, питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця.

Судом встановлено, що на виконанні Суворовському РВ ДВС м. Херсона ГТУЮ у Херсонській області з 07.06.2016 року знаходиться виконавче провадження №51349774 щодо примусового виконання виконавчого листа виданого Білозерським районним судом Херсонської області від 15.04.2010 року у справі №2-168/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на утримання сина ОСОБА_4

На даний час рішення суду в добровільному порядку не виконано.

Відповідно до листа Херсонського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області №5512/01-29 від 02.11.2016 року, наявний актовий запис №1005 про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, складений 15.10.2010 року.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта №99692804 від 09.10.2017 р., ОСОБА_3 належить 16/25 частин на праві спільної часткової власності житлового будинку №18 по провулку Керченському у м. Херсоні.

Згідно із ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадію судового провадження та примусового виконання рішень інших органів (посадових осіб) і являє собою сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у названому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб).

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених вказаним Законом, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами.

Згідно із ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Крім того вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно до ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно із ч.1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Державний виконавець Суворовського РВ ДВС м. Херсона у своєму поданні у цій справі посилався на ст. 357 ЦК України.

Однак, дана норма поширюється на відносини щодо спільної часткової власності.

Згідно із з ч.1 ст.357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Ст. 379 ЦПК України також стосується питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця.

Так, в поданні ставиться питання, що регулюються ст.ст.60,63 СК України, то в даному випадку мова йде про право спільної сумісної власності подружжя, а ні про спільну часткову власність.

В силу вимог ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до ч.1 ст. 68 ЦК України спільною сумісною власністю визнається спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

В силу вимог ч. 1 ст. 73 СК України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Відповідно ст. 70 Сімейного Кодексу України частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними і що при визначенні часток суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення.

Із доданих до подання доказів неможливо встановити, яка саме частка належить боржнику.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», роз'яснено, що частка боржника у спільній власності з іншими особами визначається за поданням державного виконавця відповідно до положень законодавства, що регулює право власності. Такі подання мають розглядатися з додержанням вимог процесуального закону щодо допустимості засобів доказування.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що при виконанні судових рішень про стягнення грошових коштів державний виконавець на підставі статті 52 Закону про виконавче провадження у першу чергу звертає стягнення на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів, і лише за відсутності у боржника коштів і цінностей - на належне йому інше майно, за винятком того, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Стягнення на нерухоме майно (будинок, квартиру, інше приміщення та земельну ділянку) звертається за відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна з додержанням вимог статті 63 Закону про виконавче провадження, крім звернення стягнення на предмет іпотеки, яке здійснюється на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса (стаття 33 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-IV"Про іпотеку").Оскільки, приватна власність, як одна із рівноправних форм власності охороняється законом, який здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про поділ спільного майна або виділ з нього частки (ЖК України), п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України.

Державним виконавцем до матеріалів подання не додано доказів, що у боржника відсутнє інше рухоме майно, грошові кошти, тощо, на які можливо звернути стягнення.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що подання про визначення частки майна боржника не підлягає задоволенню у звязку із його необґрунтованістю та передчасністю.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст.209, 210, 379 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, зацікавлені особи: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення частки майна в спільній сумісній власності - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Херсонської області через Херсонський міський суд Херсонської області протягом 5 днів з дня отримання її копії.

СуддяОСОБА_6