АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

29 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.

при секретарі Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 07 квітня 2010 року, заінтересовані особи: публічне акціонерне товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_2, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року,

встановила:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 07 квітня 2010 року у справі за позовом Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), до ОСОБА_2 та ОСОБА_1, як поручителя, про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 247 260 грн. 85 коп., оскільки на момент пред'явлення позову порука відповідно до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України припинилась, тому третейське застереження, передбачене у договорі поруки, також припинено.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 серпня 2015 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 07 квітня 2010 року відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 серпня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року та постановити нову, якою скасувати рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських банків від 07.04.2010 по справі №1518/09.

В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Заслухавши доповідь по справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, перелік підстав для скасування рішення третейського суду, наведений у ст. 389-5 ЦПК України є вичерпним, тому законодавством не передбачено можливості місцевим судам перевіряти законність і обґрунтованість рішень третейського суду по суті.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом встановлено, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 7 квітня 2010 року у справі за позовом Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого ПАТ «Укрсоцбанк», до ОСОБА_2 та ОСОБА_1, як поручителя, про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 247 260 грн. 85 коп. позов задоволено у повному обсязі.

Частиною 3 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, постановою Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року задоволено позов ОСОБА_1 Визнано припиненими правовідносини за договором поруки від 31 травня 2007 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1

У постанові встановлено, що строк у шість місяців, протягом якого кредитор міг звернутися до поручителя, закінчився 10 вересня 2009 року, а ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до третейського суду з позовом поза межами цього строку, а саме 27 жовтня 2009 року.

Відповідно до пп.2,5 ч.2 ст.389-5 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо: воно прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

На порушення вимог статей 213, 214 ЦПК України суд першої інстанції не дав оцінки тому, чи можуть бути позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 предметом третейського розгляду.

Судом не враховано, що в разі, якщо на час розгляду справи третейським судом договір поруки, в якому викладено третейське застереження, припинився в силу ч. 4 ст. 559 ЦК України через пропуск строку на звернення із позовом до поручителя, при цьому третейським судом задоволено позов до поручителя, то рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди.

При цьому суд не перевірив і не встановив фактичних обставин щодо наявності правових підстав для стягнення заборгованості з поручителя з урахуванням визначених законодавством підстав для припинення поруки, оскільки внаслідок припинення поруки в силу закону і третейське застереження також втрачає свою силу.

Судом першої інстанції не надано мотивованої відповіді доводам ОСОБА_1 щодо припинення поруки, як підстави для скасування рішення третейського суду, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, допущене судом першої інстанції при розгляді заяви ОСОБА_1 застосування норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення.

З огляду на викладене, постановлена ухвала підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 312, 315, 317 ЦПК України колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року скасувати.

Передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді

Справа №755/28193/16-ц

Апеляційне провадження №22-ц/796/7898/2017

Головуючий у суді першої інстанції: ЯровенкоН.О.

Головуючий у сулі апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.