Справа №: 272/865/17
Провадження № 2/272/603/17
08 листопада 2017 року
Андрушівський районний суд Житомирської області в складі :
головуючого судді Брагіна В.І.
при секретарі Ахановій О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Андрушівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів в порядку Закону України «Про захист прав споживачів»,суд,-
В судове засідання позивач не зявився,направив заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.
В судове засідання представник відповідача ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» не зявився, про день, час і місце розгляду справи повідомлялося у визначеному цивільним процесуальним законодавством порядку. Причини неявки суду не повідомлені,клопотання про відкладення розгляду справи не подав.
Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи наведене, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.
Суд,дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 23 грудня 2016 року між позивачем та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» було укладено договір фінансового лізингу № 2294, відповідно до умов якого предметом фінансового лізингу за вказаним договором є транспортний засіб, визначений у статті 1.1 Договору та специфікації (Додаток № 2), а саме транспортний засіб Білорус 82.1,обєм двигуна 4,75;тип КПП МТ;привід 4х4.
Умовами п. 1.2. договору фінансового лізингу передбачено, що вартість предмету лізингу на момент укладання даного договору зазначається у даному договорі та в додатку № 1 до нього.
Відповідно до ст. 627 ЦК України,сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту вимог розумності та справедливості.
Відповідно до вимог ч. 1ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізінгоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов(непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату(лізингові платежі).
Договір фінансового лізингу № 2294 від 23 грудня року, укладений між позивачем та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» є договором непрямого лізингу.
Згідно вимог ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.
Згідно до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.
Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.
Згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Згідно вимог ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
З викладеного вбачається, що договір фінансового лізингу № 2294 від 23 грудня 2016 року, укладений між позивачем та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» підлягав обовязковому нотаріальному посвідченню, що здійснено при його укладенні не було.
Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року за № 9, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбаченої законом. У разі, якщо під час розгляду про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством вважати такий правочин нікчемним, суд вказуючи на нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки нікчемного правочину.
Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спірний договір не був нотаріально посвідчений у відповідності до вимог ст. 799 ЦК України.
Порядок нотаріального посвідчення договору лізингу транспортних засобів за участю фізичної особи передбачений також п. 3.12 Глави 5 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року № 296/5.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 215, ч. 2 ст. 216 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з його недійсністю.
Оскільки спірний договір № 2294 від 23 грудня 2016 року на порушення вимог ст. 799 ЦК України нотаріально не посвідчений, тому у відповідності вимог ст. 220 ЦК України він є нікчемним.
Крім того, судом також встановлено, що умови спірного договору фінансового лізингу є несправедливими, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, або договорів у цілому, що обмежують права споживача.
Відповідно до вимог п. 8.2 договору фінансового лізингу сторони погодили, що вартість предмета лізингу, на момент укладання договору, за цим договором становить 17 527,68 доларів США з урахуванням ПДВ, згідно з обмінним курсом долара США до української гривні, на фактичну дату укладання даного договору. На дату укладання цього договору, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 475000,00 грн. з ПДВ.
Згідно п. 9.1 договору, комісія за організацію угоди являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості предмету лізингу у розмірі 10 %, який лізингоодержувач сплачує на користь лізингодавця після укладення договору за його організацією та супроводження протягом терміну дії договору, незалежно від назви призначення платежу в квитанції на сплату ; комісія за передачу предмета лізінга становить 3 %, від вартості предмету лізингу. Розмір комісії визначено у Додатку № 1 до даного договору. Комісія за організацію угоди входить до складу обов'язкових лізингових платежів, які лізингоодержувач зобов'язаний сплатити з моменту отримання предмету лізингу.
Відповідно до п. 8.3 договору, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, визначений на дату укладення договору, може змінюватися в разі зміни обмінного курсу долара США до гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу в продавця.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до пункту 10.4 договору в разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення договору сторони домовились та беруть на себе зобов'язання до купівлі транспортного засобу підписати додаток 3 до цього договору із установленням щомісячних платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу на момент купівлі.
Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля, остаточно не визначили вартості предмета лізингу, не погодили графіку сплати лізингових платежів згідно з додатком 3 до договору, на який робиться посилання у змісті договору фінансового лізингу, однак який до договору не додається.
Таким чином, на момент укладення договору фінансового лізингу лізингоодержувач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобов'язань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобов'язань лізингоодержувача.
Дослідивши умови договору, суд дійшов висновку про те, що оспорюваний договір містить несправедливі умови, визначені частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір зі споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.
Відповідно правових позицій Верховного Суду України, викладених у справі № 6-330цс16 від 08.06.2016 р. та у справі № 6-3020цс15 від 11.05.2016 р., аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Зі змісту спірного договору фінансовго лізингу № 2294 вбачається, що сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля, специфікацій та умов, графіку сплати лізингових платежів згідно з додатками № 1, 3 до договору, на які робиться посилання у змісті договору фінансового лізингу, однак такі додатки до договору позивачем та відповідачем не підписувались і не складались.
Оскільки суд дійшов висновку, що умови договору фінансового лізингу № 2294 від 23 грудня 2016 року, укладений між позивачем та ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ», є несправедливими, а договір недійсним, тому з лізингодавця на користь лізингоодержувача ОСОБА_1 необхідно стягнути грошові кошти в розмірі 47 500 грн., які були сплачені ним 23 грудня 2016 року.
Суд, зясувавши дійсні обставини справи, давши оцінку зібраним доказам в їх сукупності, задовольняє позовні вимоги в повному обсягу,визнає договір фінансового лізингу № 2294 від 23 грудня 2016 року,укладений між позивачем та відповідачем недійсним.стягує з відповідача на користь позивача 47 500 грн. сплаченого ним авансового платежу за зазначеним договором.
У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 1280 грн.00 коп.
Керуючись ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 1, 2, 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст. ст. 11, 16, 203, 207, 215, 216, 627, 799, 806-808 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 60, 213, 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Відповідач вправі подати до Андрушівського районного суду Житомирської області протягом десяти днів з моменту отримання копії рішення заяву про перегляд рішення в порядку ст.229 ЦПК України
Суддя:ОСОБА_2