АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/7881/2017 Доповідач - Шахова О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Вербової І.М., Поливач Л.Д.

при секретарі - Горбачовій І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Дев'ята київська державна нотаріальна контора , Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за апеляційного скаргою ОСОБА_1, поданою його представником ОСОБА_3, на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визначити йому додатковий строк тривалістю два місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, після смерті тітки ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свої вимоги обґрунтував тим, що після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1. Проте, із відповідною заявою про прийняття спадщини він звернувся до нотаріальної контори лише в 2016 році. Такий тривалий строк не звернення до нотаріальної контори, обґрунтовує поважними причинами його пропуску. Так, зокрема, по-перше, він впевнений, що фактично прийняв спадщину, оскільки на час смерті постійно проживав разом із спадкодавцем, по-друге, після смерті тітки він був дуже засмучений, тому йому було не до заяв. Також зауважив, що перешкодою для звернення із такою заявою в строк були і психологічні проблеми, які пов'язані із смертю батьків, які померли також після смерті тітки.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 29 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування своїх доводів, вказує зокрема, що судом першої інстанції з порушенням вимог закону були досліджені обставини, наведені в позовній заяві та під час судового розгляду справи щодо несвоєчасного прийняття спадщини.

У судовому засіданні відповідач та його представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Позивач в судове зсідання не з'явився.

Перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.7), яка є рідною тіткою сторін по матері (що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження - а.с.13, 15)

ОСОБА_4 мала у власності 1/5 частину квартири АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва про право власності на житло іншими співвласниками даної квартири виступали сторони та їх батьки, кожний по 1/5 частині, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло (а.с.8)

Також у власності ОСОБА_4 була квартира № 91 в цьому ж будинку, яку вона заповіла відповідачу, і на яку в подальшому нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.55, 66)

На момент смерті ОСОБА_4 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 не була, що підтверджується довідкою КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" (а.с.17)

Згідно довідки з матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4, остання на день смерті проживала та була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2 з 2004 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.54)

Постановою державного нотаріуса Майданник І.В. від 28 жовтня 2016 року відмовлено ОСОБА_1 у вчинені нотаріальної дії, а саме - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його тітки ОСОБА_4, оскільки він пропустив встановлений законом 6-місячний термін для прийняття спадщини і у нього відсутні докази фактичного прийняття спадщини (а.с.72 на звороті)

З матеріалів спадкової справи вбачається, що позивач подав таку заяву лише 28.10.2016 (а.с.71 на звороті).

Згідно свідоцтва про смерть мати сторін ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (майже через 1,5 роки після смерті тітки) , а батько ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_3 (майже через 4 роки) (а.с.9, 11).

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживає постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом ч.1 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, що встановлений ст.1270 ЦК України не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити спадкоємцеві додатковий строк для прийняття спадщини лише в тому випадку, коли такий строк пропущено з поважних причин.

Обов'язок доведення поважності пропуску строку для прийняття спадщини покладається на спадкоємця.

Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи спір про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 4 листопада 2015 року (справа № 6-1486цс15) викладено наступну правову позицію.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви, і ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Встановивши, що у позивача перешкод для подання заяви про прийняття спадщини не було, а останній саме не скористався правом на прийняття спадщини, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції з порушенням норм матеріального права були досліджені обставини, наведені в позовній заяві та під час судового розгляду справи щодо несвоєчасного прийняття спадщини є безпідставними, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів які б унеможливлювали звернення до нотаріуса із відповідною заяву, позивачем не надано.

Суд першої інстанції дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого, суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та дав їм належну оцінку.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або у дослідженні яких неправомірно було відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Разом з цим, зазначені вище доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що не передбачено ст. 303 ЦПК України.

Доводи позивача про те, що він вважав, що його мати упродовж строку, який наданий законом для прийняття спадщини звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та доводи про те, що він фактично прийняв спадщину, будучи також співвласником спірної квартири, не є такими, які можуть вважатися, з урахуванням зазначених норм матеріального права, підставами для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки не є виправданими причинами за спливом 4 років стверджувати про те, що не було можливості прийняти спадщину. Мати позивача померла через майже 1,5 роки після смерті тітки, а батько - взагалі - через 4 роки.

Інших доказів на підтвердження об'єктивних, непереборних, істотних підстав на вчинення дій щодо не прийняття спадщини,позивачем, ні в суді першої інстанції ні в суді апеляційної інстанції не зазначено та не надано.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права висновків судді першої інстанції не спростовують і не можуть бути підставою для скасування ухвали судді першої інстанції.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану його представником ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до вказаного суду.

Головуючий

Судді