Справа № 595/1056/17
Номер рядка звіту 24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2017

Бучацький районний суд Тернопільської області

одноособово суддею Содоморою Р.О.,

при секретарі Пастушаку І.Д.,

з участю відповідача ОСОБА_1, його відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бучач справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з регламентною виплатою,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Бучацького районного суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з регламентною виплатою. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 25.06.2013 року відповідач ОСОБА_1 в м. Івано-Франківськ по вул. Миколайчика керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21104» д.н.з. НОМЕР_1, допустив зіткнення з автомобілем «Опель Вектра», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, ОСОБА_3 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди та заявою про виплату страхового відшкодування. На підставі висновку авто товарознавчого дослідження № 21088 , ОСОБА_3 було виплачено страхове відшкодування, відповідно до норм ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в розмірі 23272,27 грн. Так як цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована на момент дорожньо-транспортної пригоди, то Моторне (транспортне) страхове бюро України набуло права вимоги до відповідача після виплати страхового відшкодування. 05.08.2014 року позивачем на адресу відповідача було направлено лист про досудове врегулювання спору. Оскільки відповідач не сплатив страхове відшкодування в добровільному порядку, то Моторне (транспортне) страхове бюро змушене звернутися за захистом своїх порушених прав до суду.

Представник позивача в судове засідання не з'явився. Згідно позовної заяви просить здійснювати розгляд справи за його відсутності.

Відповідач та його представник в судовому засіданні пояснили, що дійсно 25.06.2013 року в м. Івано-Франківськ по вул. Миколайчика, керуючи автомобілем НОМЕР_3, відповідач допустив зіткнення з автомобілем «Опель Вектра», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 Проте, одразу після ДТП він відшкодував потерпілому матеріальні збитки, тому просять в позові відмовити. Крім того, відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Оскільки позивачем невірно визначено правовідносини, що виникли між сторнами, а саме стягнення в порядку регресу в той час коли між сторонами насправді має місце суброгація і строк позовної давності слід відраховувати від моменту ДТП. Просить в позові відмовити в звязку із пропуском позивачем позовної давності.

Суд, вислухавши відповідача, його представника, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що 25.06.2013 року біля 13 год. 35 хв. в м. Івано-Франківськ по вул. Миколайчика, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «Опель Вектра», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, в результаті якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження, власникам завдано матеріальних збитків.

01.08.2013 року постановою Бучацького районного суду Тернопільської області ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України, встановлено, що постанови суду у справі про адміністративне правопорушення є обовязкові, таким чином дана постанова при розгляді справи є обовязковою і не підлягають доказуванню обставини, що нею встановлені.

15 липня 2013 року по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 25 червня 2013 року судовим експертом товарознавцем складено протокол огляду транспортного засобу.

Оцінювачем ТОВ «ЄвроАсистанс» було складено висновок № 21088 про оцінку легкового автомобіля «Опель Вектра», д.н.з. НОМЕР_2, відповідно до якого, матеріальний збиток, завданий власникові вказаного автомобіля, в результаті його пошкодження при ДТП складає 23272,27 грн.

15.06.2013 року ОСОБА_4 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з заявою про здійснення відшкодування шкоди завданої в результаті пошкодження транспортного засобу «Опель Вектра», д.н.з. НОМЕР_2, під час дорожньо-транспортної пригоди 25 червня 2013 року в м. Івано-Франківськ по вул. Миколайчика.

16.09.2013 року позивачем було здійснено виплату частини страхового відшкодування в розмірі 11636 грн. 14 коп., що підтверджено платіжним дорученням № 3107.

07.08.2014 року позивачем було здійснено повну виплату страхового відшкодування в розмірі 11636 грн. 13 коп., що підтверджено платіжним дорученням № 6943.

Як вбачається із позовної заяви 05.08.2014 року ОСОБА_1 було направлено вимогу про погашення суми заборгованості перед Моторним (транспортним) страховим бюро України, проте в добровільному порядку вимога відповідачем не виконана.

Згідно ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

На підставі ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що діяльність, пов'язана з експлуатацією транспортного засобу є джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.

Згідно пп. а п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відтак, відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ч. 1 ст. 1191 ЦК України МТСБУ набуло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача.

Із роз'яснень, викладених у п.27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вбачається, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим.

При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування.

Суброгація може застосовуватися лише до майнового страхування.

Таким чином, посилання відповідача та його представника на пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки ДТП мало місце 25.06.2013 року, то строк позовної давності слід відраховувати з моменту скоєння ДТП в даному випадку є таким, що не відповідає нормам матеріального права.

Щодо посилань відповідача ОСОБА_1, стосовно спливу трирічного строку позовної давності за даним позовом, суд виходить з наступного, відповідно до ч.6 ст.261 ЦК України за регресними зобовязаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобовязання.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем зобовязання по страховому відшкодуванню виконувалося частинами 16.09.2013 року в сумі 11636,14 грн., та 07.08.2014 року в сумі 11636,13 грн., тобто позивачем основне зобовязання в повному обсязі виконано 07.08.2014 року, в звязку з наведеним перебіг позовної давності для позивача починається від дня виконання основного зобовязання, а саме 07.08.2014 року, тобто позивач звернувся до суду в межах строків позовної давності, а саме 31.07.2017 року.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, суд приходить до висновку, що позов Моторного (транспортного) страхового бюро України в частині стягнення суми сплаченого страхового відшкодування підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору в розмірі 1378 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 2000 грн., то суд, приходить до висновку , що така вимога до задоволення не підлягає, оскільки суду не надано жодних доказів на підтвердження таких витрат. Крім того, позивачем не надано жодних розрахунків такої суми.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,11,60,88,209,212-214, 292,294 ЦПК України. ст.ст.993,1166,1187,1191 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з регламентною виплатою задовольнити частково.

Cтягнути із ОСОБА_1 в користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати, повязані з регламентною виплатою в сумі 23272(двадцять три тисячі двісті сімдесят дві) грн. 27 коп., та 1600 (одну тисячу шістсот) грн. судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Бучацький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_5