УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2017 року Іллічівський районний суд м.Маріуполя в складі: головуючого судді Литвиненко Н. В при секретарі Костіні Р.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересована особа: Центральний відділ державної виконавчої служби м.Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із даною скаргою, в обгрунтування якої зазначила, що на виконанні в Центральному ВДВС знаходиться виконавчий лист №2-1551 від 23.05.2002 року, виданий Іллічівським районним судом м.Маріуполя щодо стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів щомісячно. За період з 01.01.2003 року по 01.04.2017 року згідно довідок відділу ДВС заборгованість по аліментам становить 55910 грн. Заявниця зверталась зі скаргами на неправомірні дії органу ДВС до керівництва служби в 2010-2011 роках, в грудні 2016 року та в березні 2017 року, оскільки розмір фактично одержуваних аліментів дорівнювався в деяких місяцях нулю, в кращому випадку складав четверту частину від належних платежів. Письмових відповідей від Центрального ВДВС на її скарги вона жодного разу не отримувала. В 2011 році нею направлялася також скарга до органів прокуратури, після чого заявниця отримала постанову від 29.09.2011 року про арешт майна боржника, а саме: 42/100 частини будинку №48/3, розташованого по вул.Казанцева в м.Маріуполі та оголошення заборони на його відчуження. Наслідки проведення оцінки майна, прилюдних торгів, аукціону чи комісійних торгів стосовно арештного майна їй невідомі, оскільки державний виконавець не надсилав їй ніяких повідомлень. До теперішнього часу заявниця продовжує недотримувати аліментні платежі завдяки бездіяльності держвиконавців ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Вона отримує від батька дитини лише по 600 грн. щомісячно, в той час, як відповідно до розрахунку, проведеного згідно вимог ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», вона має право на отримання з 01.01.2012 року 765 грн. щомісячно, з 01.02.2013 року 860 грн. щомісячно, з 01.02.2014 року 914 грн. щомісячно, з 01.07.2015 року 1002 грн. щомісячно, з 01.01.2016 року 1168 грн. щомісячно, з 01.07.2016 року 1257 грн. щомісячно та з 01.09.2016 року 1578 грн. щомісячно. На останні звернення ДВС в грудні 2016 року та березні 2017 року вона також не отримала ніякої відповіді та не дочекалась якихось конструктивних дій, які б принесли відновлення її прав на отримання аліментів в повному розмірі на неповнолітнього сина. Крім того, в грудні 2016 року сам боржник виявив бажання передати у власність своєму синові за борги перед ним частину належної йому будівлі, але від державного виконавця не послідувало ніяких повідомлень та пропозицій. В березні 2017 року державний виконавець повідомила заявниці, що продаж 42/100 частини будинку №48/3, розташованого по вул.Казанцева в м.Маріуполі, належного ОСОБА_2 не може бути проведений боржником на користь сина на добровільних засадах, тому що майно залишається арештованим та запропоновано спочатку забрати виконавчий лист як виконаний та вирішити питання про зняття арешту з майна, але заявниця через недовіру до боржника не стала подавати заяву про припинення виконавчого провадження до отримання боргу в повному обсязі або передачі у власність сину частини будинку за батьківські борги. Також скаржниця ставила питання перед державним виконавцем щодо сприяння у вирішенні питання про погашення заборгованості по аліментам іншим шляхом мирним, що також входить до компетенції виконавчої служби, але не отримала законних дій з боку державного виконавця Кукуц Т.І.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила визнати бездіяльність державних виконавців Центрального відділу державної виконавчої служби м.Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області неправомірною та зобовязати державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби поновити її порушені права та свободи, шляхом задоволення її вимог про стягнення боргу по аліментним платежам в сумі 55910 грн. з боржника ОСОБА_2 та проведення дій згідно Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року.

Заявниця в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Головний державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби м.Маріуполя ОСОБА_5І надала письмові заперечення на скаргу, відповідно до яких вказала, що на примусовому виконанні у Центральному ВЛВС м.Маріуполя знаходиться виконавче провадження ВП№23913804 по виконавчому листу №2-1551 від 23.05.2002 року, виданого Іллічівським районним судом м.Маріуполя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно до повноліття дитини, починаючи з 16.05.2002 року. Виконавче провадження відкрито 12.06.2002 року. В процесі виконання рішення суду державним виконавцем було проведено перевірку майнового стану боржника, надіслані запити до реєстраційних органів. За боржником транспортних засобів не зареєстровано, але зареєстроване нерухоме майно: 42/100 частини будинку №48 по вул.Казанцева в м.Маріуполі. 16.01.2012 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошена заборона на його відчуження. При перевірці майнового стану за адресою мешкання боржника: м.Маріуполь, вул.Казанцева, 48, майна належного опису та арешту не виявлено. Згідно відповідей з ПФУ та ДФС України боржник не працює, пенсіє не отримує, рахунків за ним не зареєстровано, тому сплачує аліменти як безробітний згідно ч.3 ст. 195 СК України виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника для даної місцевості. За час примусового виконання виконавчого листа боржник неодноразово був повідомлений про розмір сплати аліментів, від державних виконавців Матосов не ховається, зявляється за викликами. Оскільки боржником аліменти сплачуються не в повному розмірі, тому станом на 31.03.2017 року у нього утворилась заборгованість по аліментам в сумі 55910 грн. Звернути стягнення на арештоване майно боржника неможливо згідно ч.7 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки розмір заборгованості по аліментам не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати. Також у даному будинку зареєстровані неповнолітні діти, що також є перешкодою для реалізації майна. На теперішній час боржник не працює, офіційно доходи не отримує, відкритих рахунків не має, тому стягнути суму боргу по аліментам неможливо. Просила відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 як необґрунтованої та безпідставної.

Суд, дослідивши матеріали скарги, матеріали виконавчого провадження ВП№23913804, дійшов до такого.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також учасників виконавчого провадження, закріплює їхні права та обовязки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження.

Нормами цивільного процесуального закону передбачено особливий порядок судового контролю за виконанням судових рішень, який визначений у розділі VII ЦПК України, і передбачає, зокрема, обовязок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судом встановлено, що постановою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 23.05.2002 року було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку щомісяця, починаючи з 16.05.2002 року. На підставі вказаного рішення Іллічівським районним судом м.Маріуполя 23.05.2002 року був виданий виконавчий лист №2-1551/2002 та направлений до відділу державної виконавчої служби.

12.06.2002 року на підставі виконавчого листа №2-1551/2002, виданого Іллічівським районним судом м.Маріуполя було відкрито виконавче провадження ВП 23913804.

Оглянувши в судовому засіданні, надане представником ВДВС виконавче провадження ВП 23913804 судом встановлено, що за боржником транспортних засобів не зареєстровано, але зареєстроване нерухоме майно: 42/100 частини будинку №48 по вул.Казанцева в м.Маріуполі. 16.01.2012 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошена заборона на його відчуження. При перевірці майнового стану за адресою мешкання боржника: м.Маріуполь, вул.Казанцева, 48, майна належного опису та арешту не виявлено. Згідно відповідей з ПФУ та ДФС України боржник не працює, пенсіє не отримує, рахунків за ним не зареєстровано.

За довідками В4/3038 від 10.11.2010 року та В-18/1029 від 31.03.2017 року, виданим Центральним відділом ДВС м.Маріуполя вбачається, що станом на 31.03.2017 року загальна сума заборгованості по аліментам ОСОБА_2 становить 55910 грн.

ОСОБА_1 в своїй скарзі посилається на бездіяльність державних виконавців Центрального ВДВС щодо неналежного виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 належних до сплати аліментів та заборгованості по аліментам, що виражається у відмові в проведенні реалізації належної боржнику частки домоволодіння, а також не вирішенні питання державним виконавцем Кукуц Т.І. про погашення заборгованості по аліментам мирним шляхом після отримання згоди боржника на передачу частки його майна у власність сину в рахунок погашення заборгованості.

Але суд, з даними твердженнями ОСОБА_7 погодитися не може.

Так, відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішення є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що в процесі виконання рішення суду державним виконавцем було проведено перевірку майнового стану боржника, надіслані запити до реєстраційних органів. За боржником транспортних засобів не зареєстровано, але зареєстроване нерухоме майно: 42/100 частини будинку №48 по вул.Казанцева в м.Маріуполі. У відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» 16.01.2012 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошена заборона на його відчуження. При перевірці майнового стану за адресою мешкання боржника: м.Маріуполь, вул.Казанцева, 48, майна належного опису та арешту не виявлено. Згідно відповідей з ПФУ та ДФС України боржник не працює, пенсіє не отримує, рахунків за ним не зареєстровано, тому сплачує аліменти як безробітний згідно ч.3 ст. 195 СК України виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника для даної місцевості.

Відповідно до ч.5 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

У відповідності до ч.1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Згідно із ч.7 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобовязаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що боржник не працює, пенсію не отримує, відкритих рахунків у банках не має, рухоме майно за ним не зареєстроване. ОСОБА_2 має у власності єдине житло: 42/100 частини будинку №48 по вул.Казанцева в м.Маріуполі.

Оскільки розмір заборгованості по аліментам не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника неможливе, а тому державний виконавець не вживає заходів щодо його реалізації в рахунок погашення заборгованості по аліментам чітко у відповідності до вимоги ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилання ОСОБА_1 з приводу того, що державний виконавець не вжив заходів щодо мирного вирішення питання щодо погашення заборгованості по аліментам також є необґрунтованими, оскільки сама заявниця в своїй скарзі вказує, що державний виконавець отримавши згоду боржника на переоформлення належної йому частини нерухомого майна на сина, розяснювала їй можливість оформлення права власності частини домоволодіння, яке належить боржнику на неповнолітнього сина в рахунок погашення заборгованості по аліментам, однак ОСОБА_1 відмовилась в даній пропозиції.

Відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов'язковість рішень суду.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Законом України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що державним виконавцем Центрального ВДВС м.Маріуполя були виконані всі необхідні дії під час примусового виконання виконавчого документу, а тому в задоволенні скарги ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 209, 210, 383, 386, 387, 388 ЦПК України, ст.ст. 1, 13, 48, 59 Закону України «Про виконавче провадження», Положенням про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_1, заінтересована особа: Центральний відділ державної виконавчої служби м.Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція в апеляційний суд Донецької області через Іллічівський райсуд м. Маріуполя протягом 5 днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_8