Справа № 372/2679/16-ц Головуючий у І інстанції Висоцька Г. В.
Провадження № 22-ц/780/2562/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 12.07.2017
УХВАЛА

Іменем України

12 липня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Голуб С.А.

суддів: Таргоній Д.О., Приходька К.П.

при секретарі: Дрозд Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 березня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства « Комерційний банк « Хрещатик» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просив стягнути з відповідачів на свою користь солідарно заборгованість за кредитним договором №37/08-840/16 від 23.04.2008 року у розмірі 440 908 грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02 березня 2016 року позов задоволено .

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд не врахував того, що відповідно до Договору про внесення змін до договору поруки, який був укладений 14 січня 2016 р. вона як поручитель зобов»язалась нести солідарну відповідальність за невиконання позичальником зобов»язань перед кредитором по погашенню залишку кредиту відповідно до кредитного договору в сумі 311 416 грн. та належних за користування кредитом відсотків з розрахунку 25% річних. Однак, незважаючи на вищезазначені умови Договору поруки, вона дізналась, що позивачем був поданий позов із вимогою сплатити боргу за кредитним договором у розмірі 440 908,59 грн. Їй нічого не відомо по зобов»язання ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «Хрещатик» в частині 23 058 ,26 грн. пені за прострочення сплати кредиту, 6694,77 грн. пені за прострочення сплати відсотків, 2195,23 грн. плати за порушення грошового зобов»язання. Повідомлень про укладені будь-які договори про внесення змін та/або додаткові угоди, якими було збільшено вищезазначену відповідальність ОСОБА_3 ОСОБА_2 не отримувала.

Крім того, вважає, що оскільки рішенням Правління НБУ від 02 червня 2016 року № 46-рш «Про відкликання ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів було прийнято рішення про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ»Хрещатик» з 06 червня 2016 року, позивач з 02 липня 2016 року (дати закінчення строку повернення кредиту та анулювання ліцензії банку) не мав права на донарахування будь-яких штрафних санкцій.

Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційним банком «Хрещатик», яке в подальшому змінило назву на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 37/08-840/16 відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит у формі не відновлювальної кредитної лінії з лімітом у сумі 200 000,00 доларів США строком на 3 роки зі сплатою 14 % річних, терміном повернення 22 квітня 2011 року.

В подальшому до кредитного договору укладалися зміни та доповнення від 09.10.2008 року, 30.01.2009 року, 18.02.2009 року (відповідно до даних змін заборгованість за кредитом було переведено в гривню на суму 1 823 000,00 грн.), 22.10.2009 року, 29.01.2010 року, 29.04.2010 року, 17.05.2010 року, 10.11.2010 року, 15.12.2010 року, 30.12.2011 року, 16.05.2012 року, 28.12.2012 року, 17.12.2013 року, 26.12.2014 року (відповідно до даних змін позичальник зобовязався сплатити банку проценти за користування кредитом у розмірі 25% річних), 30.09.2015 року, 14.01.2016 року (відповідно до договору в даній редакції прострочений кредит у сумі 311 416,00 грн. було визнано строковим, прострочені проценти у сумі 45 641,55 грн. були визнані строковими, при цьому погашення вищезазначеного кредиту та процентів, а також процентів, нарахованих з січня 2016 року по червень 2016 року, мало бути здійснено позивальником не пізніше 01 липня 2016 року).

З метою забезпечення зобовязань позичальника за кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 23.04.2008 року було укладено договір поруки зі змінами від 09.10.2008 року, 18.02.2009 року, 31.01.2011 року, 30.12.2011 року, 17.12.2013 року, 26.12.2014 року та 14.01.2016 року., відповідно до якого поручитель зобовязаний нести в повному обсязі солідарну відповідальність за виконання позичальником перед банком за погашення кредиту.

Відповідачем ОСОБА_3 порушено умови Кредитного договору в частині повернення заборгованості за кредитом та сплаті процентів за користування кредитними коштами в порядку і строки визначені Кредитним договором. Заборгованість за кредитом станом на 26 вересня 2016 року становить 440 908 грн. 59 коп., з них: 311 416,00 грн. простроченої заборгованості за кредитом, 97 544,24 грн. простроченої заборгованості за відсотками, 23 058,26 грн. пені за прострочення сплати кредиту, 6 694,7 грн. пені за прострочення сплати відсотків, 2 195,23 грн. плати за порушення грошового зобовязання.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що при визначені суми заборгованості суд бере за основну надані позивачем розрахунки заборгованості, які долучені до матеріалі справи, оскільки відповідачі не скористались процесуальним правом надати належні та допустимі докази щодо спростування заявлених позовних вимог в частині розміру заборгованості, яка виникла за час дії Кредитного договору.

Судова колегія погоджується із таким висновком суду виходячи із наступного.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У разі ж порушення зобовязання, відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Суд першої інстанції правомірно послався на умови кредитного договору, укладеного між сторонами і на норми Цивільного кодексу України.

Судова колегія не може погодитись із доводами апеляційної скарги в тому, що суд неправильно встановив обставини справи щодо обов»язку ОСОБА_2 як поручителя нести із боржником солідарну відповідальність за невиконання кредитного договору.

Відповідно до Договору про внесення змін до договору поруки № 37/08-840/16-02 від 23 квітня 2008 року, який був укладений 14 січня 2016 року між сторонами, ОСОБА_2, як поручитель, зобов»язалась перед Банком нести в повному обсязі солідарну відповідальність за виконання Позичальником зобов»язань перед банком по погашенню залишку кредиту відповідно до кредитного договору від 23 квітня 2008 року в сумі 311 416 грн.. укладеного між Банком та Позичальником кінцевим терміном погашення 01 липня 2016 року, належних за користування кредитом відсотків з розрахунку 25% річних, а також сплатити комісії та можливі штрафні санкції, передбачені кредитним договором.

Відповідно до Договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 37/08-840/16 від 23 квітня 2008 року, який був укладений між позивачем та ОСОБА_3 14 січня 2016 року сторони внесли наступні зміни до умов кредитування: 1.1.прострочену заборгованість за процентами у сумі 45641,55 грн. визнати строковою та перенести її на відповідний рахунок обліку./1.2 Прострочену заборгованість по кредиту у сумі 311416 грн. визнати строковою та перенести її на відповідний рахунок обліку.

1.3.Не застосовувати умову Кредитного договору (підпункт 5.2.6, пункту 5.2., розділу5) щодо нарахування штрафних санкцій та пені за порушення строків погашення зобов»язань за кредитом за грудень 2015 року до дня підписання цього Договору, а саме 14 січня 2016 року.

Таким чином, вказаними умовами договору було визначено, що прострочена заборгованість ОСОБА_3 за кредитом стала строковою, банк не застосовував штрафні санкції за невиконання умов договору, яке відбулось до 14 січня 2016 року. Разом із тим, в подальшому діяли умови договору, відповідно до яких за невиконання цього договору застосовуються наслідки передбачені пунктом 6 Кредитного договору від 23 квітня 2008 року № 37/08-840/16.

Виходячи із наведеного, доводи ОСОБА_2 щодо того, що вона не має нести солідарну відповідальність разом із ОСОБА_3 в частині стягнення пені та плати за порушення грошового зобов»язання не ґрунтуються на нормах укладених сторонами договорів.

Також судова колегія не може погодитись із доводами апеляційної скарги в частині неправомірного нарахування позивачем відсотків та штрафних санкцій після відкликання банківської ліцензії.

Відповідно до п.2, 4-1 ч.2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» N 4452-VI на яку посилається ОСОБА_2, з дня початку процедури ліквідації банку:

2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

4-1) нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Однак судова колегія не погоджується із ОСОБА_2 в тому, що норми вказаної статті забороняють нараховувати відсотки та штрафні санкції за кредитним договором після відкликання банківської ліцензії.

Законодавством України не передбачено припинення кредитних зобов'язань боржників перед банком у випадку прийняття рішення про відкликання ліцензії та призначення ліквідатора. Зобов'язання відповідачів випливають з правочину (кредитного договору), який на момент розгляду справи є дійсним. В даному випадку, відкликання ліцензії ПАТ "КБ «Хрещатик»" не впливає на дійсність кредитного договору, укладеного між сторонами.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами.

За таких обставин апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 березня 2017 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 березня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: