Справа № 184/1681/17
Номер провадження 2/184/595/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2017м. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Томаш В.І., при секретарі Михайловій Т.В., розглянувши в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування»,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і просить суд усунути йому перешкоди в користуванні квартирою № 11 в житловому будинку № 10 по вул. Героїв України в м. Покров Дніпропетровської області шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування нею.

Позивач в судове засідання не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій підтримує позов в повному обсязі, просить розглянути справу за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду письмову заяву, в якій просить суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги позивача визнає повністю.

У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира № 11 в житловому будинку № 10 по вул. Героїв України в м. Покров Дніпропетровської області відповідно до договору дарування від 22 березня 2002 року належить ОСОБА_1 і він є її єдиним власником. Таким чином, з цього часу позивач набув право володіння, користування та розпорядження належним йому майном. 16 березня 2002 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_2 та в подальшому дав згоду на її реєстрацію у належній йому квартирі № 11 в житловому будинку № 10 по вул. Героїв України в м. Покров Дніпропетровської області. 07 вересня 2002 року у сторін народився син - ОСОБА_3, який також зареєстрований у належній йому квартирі. Шлюб з відповідачем у сторін виявився невдалим та нетривалим, в зв'язку з чим сімейні стосунки між ними припинилися і з 2008 року вони фактично стали проживати окремо. Рішенням Орджонікідзевського міського суду від 11 вересня 2008 року шлюб між сторонами був розірваний. Після розірвання шлюбу син сторін - ОСОБА_3 залишився проживати з нею в квартирі АДРЕСА_1, де проживає і по теперішній час. Відповідач не має жодних законних прав на вказану квартиру, в тому числі права користування та розпорядження, оскільки відповідно до ст. 57 ч. 1 п. 2 Сімейного кодексу України вказана квартира є її особистою приватною власністю як майно, набуте нею на підставі договору дарування. З цього часу дружина позивача, забрав свої всі речі, добровільно переїхала проживати на інше постійне місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, де проживає і по теперішній час. В подальшому відповідач одружилася з іншим чоловіком, змінила прізвище на «Височіну», народила ще одну дитину. Відповідач по справі ОСОБА_2 протягом усіх цих років, а саме з вересня-жовтня 2008 року не тільки не проживає у вказаній квартирі та не користується нею, а ще і не з'являється за місцем своєї реєстрації, не приймає будь - якої участі у комунальних витратах, жодних її речей в квартирі немає, що підтверджується актом МКП «ЖЕО» від 11.10.2017 року. Сам факт реєстрації відповідача у вказаній квартирі порушує права позивача як власника та це створює для нього відповідні незручності, які обмежують його права вільного володіння, користування та розпорядження належним йому майном. Зокрема, позивач не може з цієї підстави отримати субсидію на житлово-комунальні послуги у квартирі, поки в ній зареєстрований відповідач.

Відповідно до Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу Української PCP, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року № 5, - під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК Української PCP; ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач є співвласником спірної квартири і позивач ніяким чином не оспорює її право власності на частку у вказаній квартирі, однак вона не користується вказаною квартирою, не несе будь - яких витрат протягом всього часу і не проживає в ній, тому суд вважає, що вона може бути визнана такою, що втратила право на користування квартирою.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 Цивільного кодексу України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Відповідно до ст. 7 вказаного закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: - заяви особи або її законного представника; - судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Наявність судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, у відповідності до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є підставою для подальшого зняття відповідача з реєстрації в цій квартирі. Тому ОСОБА_1 потрібно усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування нею.

Таким чином, суд вважає необхідним визнати усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою № 11 в житловому будинку № 10 по вул. Героїв України в м. Покров Дніпропетровської області шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування нею.

Керуючись ст.ст. 317, 321, 383, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 6, 10, 11, 57, 60, 209 213, Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування» - задовольнити.

Усунути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, перешкоди у користуванні квартирою № 11 в житловому будинку № 10 по вулиці Героїв України в місті Покров Дніпропетровської області шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, такою, що втратила право користування нею.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_4