Справа № 462/412/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2017 року Залізничний районний суд м. Львова в складі: головуючої - судді Румілової Н.М., при секретарі Кіптіла В.М., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідачів ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди захисту честі та гідності,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 24.01.2017 року звернулись до суду з позовом , що був уточнений, в якому зазначили, що 30 червня 2016 року о 01.01год. на вул..Виговського у м.Львові відповідач ОСОБА_6, керуючи автомобілем марки Mercedes Sprinter, державний номер НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_5, скоїв зіткнення з належним ОСОБА_3 автомобілем Audi 80, державний номер НОМЕР_2, та з місця ДТП втік. 2 серпня 2016 року постановою судді Коршука А.В. визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень та накладено адміністративне стягнення. 25 серпня 2016 року СК «Галицька» повідомила про страхове відшкодування та виплатила 25974,25 грн. Під час ДТП він, ОСОБА_3, отримав травму голови. При зіткненні належний йому автомобіль отримав механічні ушкодження , вартість відновлювального ремонту склала 19400грн. Він займається успішною підприємницькою діяльністю, без автомобіля його підприємницька діяльність приносить мінімальні доходи. У зв'язку з ДТП його автомобіль з 30 червня 2016 року до 22 липня 2016 року був розбитий і не придатний для ведення підприємницьокої діяльності , а з 22 липня 2016 року по 16 серпня 2016 року автомобіль знаходився в майстерні на відновленому ремонті після ДТП. Крім приниження честі та гідності постраждала його ділова репутація молодого підприємця, він втратив значну частину клієнтів, без автомобіля не міг здійснювати підприємницьку діяльність . Також вони мали намір продати автомобіль, однак після ДТП була втрачена ринкова вартість автомобіля, оскільки до ДТП вона складала 4500дол.США, а після ДТП -3500 дол.США, тобто вони отримали упущену вигоду в сумі 1000 дол.США, тобто 25000дол. - по курсу 25 грн. за 1 дол. Крім того їм заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданях, яких вони зазнали у зв'язку із ушкодженням автомобіля, неможливості ним користуватися, а також приниженням їх честі та гідності у зв'язку із зверненням до суду, також були змушені відвідувати авторинок у пошуках автозапчастин. Їм довелось принижуватись ходити по банкам і просити гроші в кредит для ремонту автомобіля після ДТП, також змушені були позичати гроші у родичів та друзів. Також їх суворий бюджет довелось спрямовувати на ремонт автомобіля. Вони знаходились у пригніченому стані. Від такого стану страждали всі їх родичі. Вони не змогли дітині відсвяткувати 3-річчя. Крім того, вони змушені були користуватися громадським транспортом і тому не змогли забезпечити себе овочами, фруктами , зеленню. Також вони не змогли забезпечити себе відпочинком після тяжкого робочого тижня, оскільки після ДТП можливість організації відпочинку зникла. Відповідачі не цікавились станом здоров'я позивача ОСОБА_3, не вибачились перед позивачами. Вважають, що відповідачі повинні нести солідарну відповідальність, оскільки ОСОБА_5 як власник, а ОСОБА_6 - як водій. Просять стягнути солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 25000 грн. за відшкодування матеріальної шкоди та упущеної вигоди по підприємницькій діяльності у вигляді запланованих, реальних та не отриманих доходів за період з 30 червня 2016 р. до 16 серпня 2016 р. внаслідок ДТП., стягнути солідарно з відповідачів на користь позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 25000 грн. для відшкодування упущеної вигоди по продажу автомобіля ; стягнути солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_3 25000 грн. в рахунок моральної шкоди завданої душевними стражданнями із пошкодженням майна, приниженням честі та гідності, а також ділової репутації, яка сильно постраждала через втрату клієнтів; стягнути солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_4 25000 грн. для відшкодування моральної шкоди , завданої приниженням честі та гідності фізичної особи і душевними стражданями у зв'язку із протиправної поведінкою щодо членів її сім'ї та близьких родичів, та пошкодженням майна; стягнути солідарно з відповідачів судовий збір.

Представник позивачів ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, підтвердив викладені у позовній заяві обставини, просив позов задовільнити.

Представник відповідачів ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначив, що враховуючи, що позивач ОСОБА_3 деякий час не користувався автомобілем, власник автомобіля згодний відшкодувати в рахунок спричинення моральної шкоди 1000 грн. Також просив суд врахувати характер спричинених механічних ушкоджень, а саме те, що був пошкоджений тільки багажник, що не заважало користуватися автомобілем, також врахувати , що власник автомобіля ОСОБА_5 намагався вирішити питання щодо добровільного відшкодування шкоди, однак позивачі уникали зустрічів, також врахувати , що розмір отриманої суми страхового відшкодування більший, ніж розмір суми реального спричинення шкоди. Вважає, що позивачі не надали суду доказів упущеної вигоди та моральної шкоди з приводу приниження честі , гідності та ділової репутації.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями, майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Судом встановлено , що згідно до Постанови Сихівського районного суду м.Львова від 2.08.2016 року ОСОБА_6 30 червня 2016 року близько 01.05 год у м.Львові на вул..Виговського,55, керував автомобілем марки Mercedes Benz Sprinter, державний номер НОМЕР_1, проявив неуважність до дорожньої обстановки та відповідно не реагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався дистанції, чим порушив п.п.1.5, 2.3 «б», 12.1, 13.1 ПДР України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки Audi 80, державний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, який призупинився перед світлофором, місце ДТП залишив , чим порушив п.2.10. «а», «д» ПДР України. Внаслідок ДТП автомобіль отримав технічні пошкодження, за зазначене порушення ОСОБА_6 притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124, 122-4 КУпАП України та йому призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_3 є власником автомобіля марки Audi 80, державний номер НОМЕР_2.

Відповідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа , щодо якої встановлено ці обставини.

Тому зазначена вище Постанова суду є тою обставиною, яка не потребує доказування та свідчить про те, що позивачу заподіяна матеріальна шкода саме винними діями відповідача ОСОБА_6

11 липня 2016 року позивач ОСОБА_3 повідомив ПАТ «Страхова компанія «Галицька» про страховий випадок та зазначив пошкодження, які отримав його транспортний засіб.

Згідно до протоколу огляду транспортного засобу оцінювачем страхової компанії від 11 липня 2016 року здійснений опис пошкодження.

25 серпня 2016 року позивача ОСОБА_3 ПАТ «Страхова компанія «Галицька» повідомлено про прийняття рішення про виплату йому страхового відшкодування в розмірі 25974,25 грн. Представником позивача не заперечувалось, що страхове відшкодування позивачем ОСОБА_3 було отримано.

Згідно до Акту виконаних робіт №7/24 від 22.07.2016 року ФОП ОСОБА_7 виконано роботи з приводу ремонту автомобіля ОСОБА_3 16.08.2016 року на суму 19400грн.

Таким чином розмір вартості відновлюваного ремонту менше, ніж розмір суми отриманого страхового відшкодування.

Тому позовні вимоги позивача ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди спричиненої внаслідок ДТП підлягає відмові.

Згідно ст.. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

Суд вважає, що діями відповідача позивачу ОСОБА_3 була спричинена моральна шкода, оскільки через дорожньо-транспортну пригоду він змушений був здійснювати відновлювальний ремонт транспортного засобу, а саме з 22 липня 2016 року по 16 серпня 2016 р., і тому залишився без власного засобу пересування, чим був порушений його звичайний образ життя. Однак сума, яку просить стягнути позивач в рахунок відшкодування моральної шкоди надто велика та підлягає зменшенню з урахуванням глибини моральних страждань, вимоги розумності, виваженості і справедливості. На користь позивача ОСОБА_3 з відповідача ОСОБА_6 слід стягнути 3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. При цьому посилання позивача ОСОБА_3 на спричинення йому тілесних ушкоджень під час ДТП суд не бере до уваги, оскільки ствердження не доведено належними доказами. Суд також враховує , що позивач ОСОБА_3 в своїх вимогах зазначав про свою активність після ДТП , та технічний стан автомобіля , а саме що після ДТП він керуючи автомобілем , доганяв винуватця ДТП (арк..спр.25). Також при стягненні моральної шкоди, завданої ДТП, суд враховує, що відповідачі одразу після ДТП намагались вирішити з позивачем ОСОБА_3 питання відшкодування шкоди добровільно, приходили до позивачів , що було визначено в позовній заяві, але ж отримали відмову від спілкування з приводу ДТП.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК України надані суду докази мають бути належними та допустимими.

Частиною 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Проте, звертаючись до суду з позовом позивачами не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди та упущеної вигоди, оскільки розрахунок збитків про неотримання прибутку від зайняття підприємницькою діяльністю є теоретичним, побудованим на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджений відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач. Зазначене стосується і очікування позивачів прибутку від можливого продажу автомобіля. Тобто будь-яких доказів, що внаслідок ДТП позивачу ОСОБА_3 були заподіяні збитки у вигляді упущеної вигоди у розумінні положень ст. 22 ЦК України останній не навів. Досліджені докази не дають підстав визнати, що ОСОБА_3 мав би реальну можливість отримати доходи у визначеному ним розмірі і не отримав їх саме внаслідок ДТП. Положення п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК не поширюються на спірні правовідносини, які мали місце в цьому випадку.

Стосовно вимог позивачів про відшкодування моральної шкоди, завданої відповідачами у зв 'язку з порушенням їх честі, гідності та ділової репутації, суд приходить до наступного.

Згідно до ст.23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь ( поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

Суду не надано доказів, що відповідачі в розумінні вищезазначених положень закону якомось чином своїми діями принижували честь, гідність та ділову репутацію позивачів.

Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення моральної шкоди за неможливість користування автомобілем під час його ремонту.

На підставі ст.ст. 10, 110, 60, 212- 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, захисту честі та гідності задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 2000 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 640 грн.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова протягом десяти днів , з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення- протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Н.М.Румілова