АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 610/4144/16-ц Головуючий суддя І інстанції Тімонова В. М.
Провадження № 22-ц/790/4058/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про спадкове право
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Яцини В.Б.,

Суддів: Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 04 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Вербівської сільської ради Балаклійського району Харківської області про визнання свідоцтва про право власності на житловий будинок незаконним, свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним, договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями нікчемним і визнання права власності в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив про:

- визнання незаконним та недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок №18 по вул. Північна в с. Вербівка, Балаклійського району, Харківської області, видане виконавчим комітетом Вербівської сільської ради Балаклійського району, Харківської області 06.02.1989 року і зареєстроване 06.02.1989 року в Балаклійському бюро технічної інвентаризації Харківської області за реєстровим №544;

-визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідчене державним нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області 07.04.2000 року, зареєстроване у реєстрі за №2-726;

-визнання нікчемним правочину договору дарування усього житлового будинку з господарськими будівлями №18 по вул. Північна в с.Вербівка, Балаклійського району, Харківської області, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, посвідчений 24.01.2017 року приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу ОСОБА_4;

-визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями №18 по вул. Північна в с.Вербівка, Балаклійського району, Харківської області в порядку спадкування за законом після померлої 27.04.2016 року ОСОБА_5;

-стягнення з ОСОБА_2 судових витрат судового збору в розмірі 2611,20 грн. та витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 15 040,30 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що його дід ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, і баба ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебуваючи у шлюбі, на земельній ділянці № 18 по вулиці Північна в селі Вербівка Балаклійського району Харківської області в 1937 році побудували маленьку житлову хатинку (мазанку). Правовстановлюючих документів на землю і хату не було і не має по теперішній час.

27.07.1969 року його батьки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, і матір ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, уклали шлюб.

Перебуваючи у шлюбі, його батьки за грошові доходи і особистою працею в 1969 1971 роках на місці хати (мазанки) збудували новий капітальний житловий будинок з господарськими будівлями. Правовстановлюючих документів на землю і новий будинок не було. Збудований будинок був спільною сумісною власністю його батьків.

28 липня 1974 року помер його дідусь ОСОБА_6. Бабуся ОСОБА_8 померла 14 вересня 1998 року.

За життя ОСОБА_8 отримала на своє імя свідоцтво про право власності на житловий будинок, яке було видане на підставі свідоцтва виконкому Вербівської сільської ради Балаклійського району від 06 лютого 1989 року.

Позивач зазначав, що зазначене свідоцтво про право власності на житловий будинок № 18 по вул. Північна в с. Вербівка Балаклійського району Харківської області, було видане виконкомом Вербівської сільської ради 06.02.1989 року з порушенням діючих на той час норм матеріального права, оскільки цей будинок фактично був спільною сумісною власністю його батьків ОСОБА_2 і ОСОБА_5 Доказом того, що його матір ОСОБА_5 вважала себе співвласником будинку є її заповіт на користь його дочки ОСОБА_9. З цих підстав він вважав неправомірним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене державним нотаріусом Балаклійської ДНК Харківської області 07 квітня 2000 року на підставі незаконного свідоцтва про право власності на житловий будинок № 18 по вул. Північна в с. Вербівка Балаклійського району Харківської області.

Його сестра ОСОБА_3 до смерті матері більше 15 років не проживала з батьками, постійно мешкає в селі Вербівка у своєму будинку.

27.04.2016 року в селі Вербівка, Балаклійського району Харківської області, померла його мати - ОСОБА_5, місце проживання якої було зареєстроване у спірному домоволодінні. За життя вона склала заповіт, але скасувала його.

До смерті матері він постійно проживав з нею і батьком по вул. Північна 18 в селі Вербівка, Балаклійського району Харківської області, доказом чого є реєстрація місця проживання в паспорті громадянина України. У встановлений законом строк він звернувся до Балаклійської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини як спадкоємиць першої черги. Спадкоємцями першої черги також є чоловік мами (відповідач) ОСОБА_2, який теж прийняв спадщину після смерті дружини, бо постійно проживав з нею до її смерті, та її донька (відповідач) ОСОБА_3, яка постійно не проживала з мамою до її смерті і заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подавала. Інших спадкоємців немає.

Спірним спадковим майном є житловий будинок з господарськими будівлями номер 18 по вулиці Північна в селі Вербівка Балаклійського району Харківської області.

За життя його батьки не ділили житловий будинок з господарськими будівлями і не укладали будь яких договорів про поділ майна.

Вважав, що батько - відповідач ОСОБА_2 є фактичним власником 2/4 частини житлового будинку (половина) і успадкував 1/4 частину будинку за законом, тобто всього батькові належить 3/4 частин будинку, а відповідно він повинен успадкувати 1/4 частину житлового будинку. Однак у видачі свідоцтва про право власності на частку будинку йому було відмовлено постановою державного нотаріуса Балаклійської державної нотаріальної контори 12.12.2016 року.

Крім того вказував, що його батько ОСОБА_2 і сестра ОСОБА_3 в цілях позбавлення його майнового права (об'єкт спадкування), під час розгляду цивільного провадження в суді, знаючи про заявлені ним права, навмисно і з прямим умислом 24.01.2017 року уклали договір дарування всього спірного житлового будинку, тим самим порушили його конституційне право і заволоділи його майном.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 04 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. При цьому посилався на те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказав, що в суді встановлено і доведено факт незаконності і недійсності свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Балаклійської ДНК Х/о 07 квітня 2000 року, видане на підставі незаконного заповіту і свідоцтва про право власності на житловий будинок № 18 по вул. Північна в селі Вербівка Балаклійського району Харківської області, про що вказано в оскаржуваному рішенні суду. Однак суд помилився із застосуванням норм матеріального права про наслідки спливу позовної давності, оскільки про заповіт бабусі позивача ОСОБА_8 від 31 березня 1998 року, позивач не знав і не міг дізнатись з огляду на нотаріальну таємницю. Про отримання батьком позивача ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивач також не знав і не міг дізнатись, бо батько приховав усі документи на садибу Доказом цього є складення ОСОБА_5, яка вважала себе співвласником будинку, заповіту від 13.12.2012 року на користь дочки позивача. Позивач ОСОБА_1 знав із розповіді покійної матері ОСОБА_5. що вона з батьком будувала житловий будинок і вважала себе співвласником. Доказом цього є показання свідка ОСОБА_10 і пояснення відповідача ОСОБА_2 в суді 20.01.2017 р. і 04.05.2017 року.

Зазначив, що про порушення свого права позивач дізнався лише 12.12.2016р. - із постанови нотаріуса і виданого ним листа Балаклійського БТІ від 15.11.2016 року № 336. Про свідоцтво про право власності на житловий будинок № 18 по вул. Північна в с. Вербівка Балаклійського району Харківської області, видане виконкомом Вербівської сільської ради 06.02.1989 року позивач дізнався лише при розгляді справи в суді, тому для позивача ОСОБА_1 строк позовної давності не пропущений і суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги у передбачених ст. 303 ЦПК України межах, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до виписки погосподарської книги за 1967-1975 роки, складеної секретарем Вербіської сільської ради Балаклійського району Харківської області 23.02.2017 року. згідно даних погосподарської книги за 1967 1969 роки головою домогосподарства № 18 по вул. Північна в с. Вербівка Балаклійського району Харківської області був ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Склад зареєстрованих осіб: дружина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3; невістка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4. Житловий будинок 1937 року забудови. В особистому користуванні знаходилась земельна ділянка загальною площею 0,27 га, в тому числі під будівлями 0,01 га.

Згідно даних погосподарської книги № 9 за 1974 1976 роки № 629, головою домогосподарства № 18 по вул. Північна в с. Вербівка Балаклійського району Харківської області був ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 28.07.1974 року. Після його смерті будинок успадкувала дружина ОСОБА_8. Склад зареєстрованих осіб: син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (з 1973 року працював водієм в совхозі «Вербівський»); невістка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (з 1967 року працювала медсестрою у Вербівському медичному пункті; онук ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 та онука ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_6. Житловий будинок 1971 року забудови. В особистому користуванні знаходилась земельна ділянка загальною площею 0,27 га, в тому числі під будівлями 0,01 га.

За ОСОБА_12 Міністрів СРСР «Про порядок державного обліку житлового фонду» від 10 лютого 1985 року № 136 і ОСОБА_12 Міністрів УРСР « Про порядок державного обліку житлового фонду» від 11. 03. 1985 року № 105» в містах, селищах і селах Української РСР розпочався облік житла.

ОСОБА_12 Міністрів УРСР «Про порядок державного обліку житлового фонду» від 11.03.1985 року №105 було встановлено, що державний облік житлового фонду, незалежно від його належності здійснюється за єдиної для СРСР системою на основі реєстрації і технічної інвентаризації. Методичне керівництво ведення державного обліку житлового фонду здійснює ЦСУ СРСР.

Основним завданням державного обліку житлового фонду є одержання даних про його кількісний та якісний склад, належність а також чисельність громадян, що в ньому проживають.

Житлові будинки та жилі приміщення в інших будівлях включаються до складу житлового фонду після прийняття їх в експлуатацію державною приймальною комісією, реєстрації і технічної інвентаризації.

Пунктом 3 «Порядку проведення реєстрації житлового фонду з типовими формами облікової документації», затвердженої наказом ЦСУ СРСР від 15.07.1985 року № 380, було врегульовано порядок оформлення права власності на житловий будинок при відсутності правовстановлюючих документів (витяг з наказу додається). Необхідно було фактичному власнику подати заяву до виконкому місцевої ради і вказати причини відсутності документів та факти, що підтверджують право власності, а також додати довідку органу комунального господарства про відсутність будинку на його балансі та інші документальні докази.

Згідно п. 3. 3 вказаного Порядку для вирішення питань про можливість оформлення права власності виконком місцевої ради народних депутатів дорчає БТІ обстежити житловий будинок; отримати відомості у громадян, які проживають в будинку, вказаному заявником, також в сусідніх будинках , і встановити, хто є його власником. Про час обстеження і збір відомостей БТІ поміщає оголошення на видному місці на цьому будинку і сусідніх будинках; скласти акт обстеження будинку і отримати відомості за підписом представника БТІ і громадян, які надали відомості; перевірити документи і відомості надані заявником, звіряючи їх з матеріалами, які були зібрані на місці обстеження будинку, і відомостями, отриманими від громадян.

БТІ на підставі зібраних матеріалів, а також матеріалів наданих заявником складає мотивований висновок про те, чи належить житловий будинок заявнику і направляє його виконкому місцевій раді народних депутаті.

Рішення про оформлення права власності на житловий будинок приймає виконком районної ( міської, районної в місті) ОСОБА_12 народних депутатів). Виконком селищної, сільської ради народних депутатів приймає по цьому питанні лише рішення, яке містить оцінку зібраних доказів і його відношення до проблеми.

Після прийняття виконкомом рішення про оформлення права власності на житловий будинок, органи комунального господарства, а де їх немає - виконком районної, міської, районної в місті ОСОБА_12 народних депутатів видає власнику свідоцтво про право особистої власності на будинок за встановленою формою ( п.3.4. Порядку).

Однак зазначених в п. 3. 3 вказаного Порядку для встановлення фактичного власника будинку №18 по вул. Північна,18 с.Вербівка, Балаклійського району, Харківської області не було здійснено.

В інвентаризаційній справі на спірний будинок відсутні:

-доручення виконкому Вербівської сільскої ради до БТІ;

- відомості і акту громадян (сусідів) про власника;

-даних з погосподарських книг № 8 і 9.

-даних про направлення до БТІ зібраних матеріалів до виконкому Вербівської сільскої ради і його рішення про оцінку зібраних доказів,

-свідоцтво про право власності, видане виконкомом Балаклійської районної ради за п. 3. 4 вказаного Порядку.

-акт введення житлового будинку в експлуатацію за п. 3 ОСОБА_12 Міністрів УРСР від 11. 03. 1985 року № 105: «3) … Житлові будинки та жилі приміщення в інших будівлях включаються до складу житлового фонду після прийняття їх в експлуатацію державною приймальною комісією, реєстрації і технічної інвентаризації.».

Як вбачається з інвентаризаційної справи наявне є лише замовлення ОСОБА_8 від 08. 12. 1998 року (а.с.96) без її підпису та висновок БТІ від 06. 02. 1989 року з посиланням на погосподарську книгу (яку не відомо) про можливість оформлення права власності на ОСОБА_8 (а.с.98) і знов без погодження з нею і її підпису.

В інвентаризаційній справі відсутнє свідоцтва про право власності на житловий будинок, видане органом комунального господарства або виконкомом Балаклійської районної ради, відповідно до абзацу 3 п 3. 4. Вище вказаного Порядку.

В справі наявне свідоцтво про право власності на житловий будинок, видане виконкомом Вербівської сільської ради 06.02.1989 року (дата висновку БТІ), на підставі рішення № 91 від 17. 02. 1987 року виконкому Балаклійської районної ради, тобто свідоцтво видане на два роки пізніше ніж було здійснено обстеження будинку і зроблений висновок БТІ (а.с.99).

Відповідно до ст. 105 ЦК УРСР 1963 року, громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив, або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його ( продавати, дарувати, здавати в найом тощо).

На житловий будинок № 18 по вул. Північна в с.Вербівка Балаклійського району Харківської області, що був збудований в 1969 1971 роках немає дозволу виконкому місцевої ради народних депутатів та проекту.

Суд першої інстанції визнав, що свідоцтво про право власності на житловий будинок № 18 по вул. Північна в с.Вербівка Балаклійського району Харківської області, видане виконкомом Вербівської сільської ради 06.02.1989 року на ОСОБА_8 з порушенням діючих на той час норм матеріального права. На цій підставі суд першої інстанції також визнав неправомірним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене державним нотаріусом Балаклійської ДНК Харківської області 07 квітня 2000 року, на підставі незаконного свідоцтва про право власності на житловий будинок № 18 по вул. Північна в с. Вербівка Балаклійського району Харківської області.

Однак суд відмовив у задоволенні позову, оскільки в силу ст. 71 ЦК України (в редакції Закону від 18 липня 1963 року), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Як передбачено ст. 75 ЦК України (в редакції Закону від 18 липня 1963 року), позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Із клопотанням про поновлення строку позовної давності позивач не звертався, будь-яких доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску ним строку позовної давності суду не надано, а тому в задоволенні зазначених позовних вимог суд відмовив в звязку із пропуском строку позовної давності.

Щодо позовної вимоги про визнання нікчемним правочину договору дарування усього житлового будинку з господарськими будівлями №18 по вул. Північна в с.Вербівка, Балаклійського району, Харківської області, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, посвідчений 24.01.2017 року приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу ОСОБА_4 суд зазначив наступне.

Як вбачається з копії свідоцтва про дарування, посвідченого 24.01.2017 року приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 житловий будинок 18, що знаходиться по вул. Північній в с. Вербівка Балаклійського району Харківської області (а.с.147-149).

Згідно п.5 зазначеного договору Дарувальник свідчить, що на момент підписання договору житлового будинку не існує права користування ним малолітніми, неповнолітніми дітьми, недієздатними чи обмежено дієздатними особами, а також відсутні будь-які обставини, які обмежують, чи забороняють дарувальнику здійснити його відчуження, зокрема, що житловий будинок не знаходиться у цивільно-правовій чи податковій заставі, не переданий у оренду чи найом, не переданий як внесок до статутного капіталу, будь-якого фонду юридичної особи, не обтяжений будь-якими іншими зобов»язаннями або речовими правами третіх осіб, у т.ч. правами сервітуту, під забороною (арештом) не перебуває.

Сторони стверджують, що вони однаково розуміють значення і умови цього договору і його правові наслідки; їх волевиявлення є вільним і відповідає їх внутрішній волі і дійсним намірам; договір, що укладається немає характеру фіктивного та удаваного правочину і спрямований на реальне настання правових наслідків, що в ньому обумовлені; сторони не обмежені у цивільній дієздатності, вільного володіють українською мовою, не страждають на психічний розлад та на захворювання, що перешкоджають усвідомленню ними суті цього договору (п.9 зазначеного договору).

Відповідно до ст.228 ЦК України Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Позивач посилався на те, що укладаючи договір дарування житлового будинку 24.01.2017 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 свідомо і з прямим умислом порушили його конституційне право власності, передбачене ст.41 Конституції України, і незаконно заволоділи його майном, яке відчужили без його волі.

Стаття 316 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації виникають з дня такої реєстрації відповідно до Закону (ст.334 ЦКУ).

На момент укладання договору дарування спірного житлового будинку позивач ОСОБА_1 права власності на це нерухоме майно не мав, відчужуваний житловий будинок був особистою приватною власністю дарувальника ОСОБА_2, тому укладаючи цей договір конституційного права власності позивача не було порушено, в звязку з чим суд першої інстанції відмовив у задоволенні зазначеної позивачем вимоги.

Щодо вимоги про визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями №18 по вул. Північна в с.Вербівка, Балаклійського району, Харківської області в порядку спадкування за законом після померлої 27.04.2016 року ОСОБА_5, суд першої інстанції зазначив: 27.04.2016 року в с. Вербівка померла мати позивача ОСОБА_5, місце проживання якої було зареєстровано в ІНФОРМАЦІЯ_7.

07.10.2016 року позивач звернувся до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

12.12.2016 року ОСОБА_12 державного нотаріуса БДНК Харківської області відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок 18 по вул. Північна в с.Вербівка, Балаклійського району, Харківської області в звязку з неможливістю встановити склад спадкової маси: виходячи із змісту довідки Балаклійського БТІ право власності на будинок №18 по вул. Північна в с.Вербівка, Балаклійського району, Харківської області зареєстровано за ОСОБА_2

Згідно ст. 22 КпШС УРСР майно, нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Обґрунтовуючи свою вимогу про визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями №18 по вул. Північна в с.Вербівка, Балаклійського району, Харківської області в порядку спадкування за законом після померлої 27.04.2016 року ОСОБА_5, позивач вважав, що спірний будинок перебував у спільній сумісній власності подружжя його батьків, однак, що беззаперечних доказів будівництва цього будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_5 і відповідно, що будинок був спільною сумісною власністю цих осіб суду не було надано.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які належним чином вмотивовані, грунтуються на наявних у справі доказах, які дослідженні судом.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи скарги про те, що про порушення свого права позивач дізнався в межах трирічного строку позовної давності, передбаченого ст. 76 ЦК УРСР 1963 року, ст. 257 ЦК України, оскільки заявлені ним вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірний житловий будинок 1989 року та від 2000 року ґрунтуються на спадкуванні цих прав після смерті його матері, ОСОБА_5, яка знала про те, що ОСОБА_8 була власницею будинку і не заперечувала, що заповіт було складено на користь відповідача ОСОБА_2 Ці обставини встановлені судом відповідно до наявних у справі доказів і доводами скарги, які обєктивно нічим не підтверджені, не спростовані. Так, заповіт, який був зареєстрований в реєстрі за № 70 від 13.12.2012 року у Вербівській сільській раді від імені ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8, був відмінений нею згідно заяви від 13.05.2014 року (а.с. 65-66). Після державної реєстрації права власності на спірний житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами 22.06.2000 року на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Балаклійською держконторою 07.04.2000 року, інформація про власника є публічною, всі зацікавлені особи з цієї дати мають можливість отримати цю інформацію, і тому презюмується, що строк позовної давності для ОСОБА_5, а також і для позивача, як її спадкоємця, чиї права у даному випадку є похідними від прав спадкодавця, почав спливати трирічний строк позовної давності.

В контексті забезпечення передбаченого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року права на мирне володіння майном Європейський суд з прав людини наголосив, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Терміни позовної давності, що є звичайним явищем в національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконують кілька завдань, у тому числі забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (рішення від 20 вересня 2011р. у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Російської Федерації, п.570, та рішення від 22 жовтня 1996 р. у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства, п.51).

Таким чином, вищезазначене дає підстави для висновку про те, що здійснення і захист цивільних прав тісно пов'язані з фактором часу. Цивільні правовідносини не існують абстрактно, а виникають, змінюються та припиняються у часі. Обмеження строку для розгляду спору стимулює учасників процесу до надання доказів, підвищує їх достовірність і тим сприяє встановленню судами істини, а відтак - ефективному поновленню порушеного права. Крім того, встановлення строку позовної давності сприяє стабілізації цивільних правовідносин, усуненню невизначеності у відносинах між їх учасниками.

Колегія суддів також відхиляє доводи скарги стосовно передбачених у ст.. 228 ЦК України підстав для визнання договору дарування нікчемним, за недоведеності спрямованості умислу на порушення прав позивача.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги цього висновку не спростовують, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань, тому відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 04 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя

Судді колегії