АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Провадження № 22-ц/796/7035/2017 Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Українець Л.Д.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2, на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Солом'янська районна у м. Києві державна адміністрація, про усунення перешкод шляхом виселення з житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21 березня 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Солом'янська районна у м. Києві державна адміністрація, про усунення перешкод шляхом виселення з житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку задоволено частково.

Виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 551,20 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить змінити вказане рішення суду в частині виселення ОСОБА_2 з квартири та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 в повному обсязі. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції було ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що ОСОБА_2 був зареєстрований у квартирі як член сім'ї власника приміщення - чоловіка позивачки та за його особистої згоди та за згоди позивачки, у зв'язку з чим він набув права користування квартирою у встановленому порядку. Позивачкою не було надано доказів вчинення ним перешкод у здійсненні нею свого права власності на квартиру, а тому. відсутні підстави для задоволення вимог ОСОБА_3 про його виселення з квартири. В ході розгляду справ суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотань ОСОБА_2 про зупинення провадження до набрання законної сили рішенням суду в справі за його позовом про визнання недійсним договору дарування квартири позивачці та виклик свідків, чим порушив положення ст. 10 ЦПК України.

В судове засідання ОСОБА_2 та його представник не з'явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у відсутність апелянта.

Позивач ОСОБА_3 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що до 27 вересня 2016 року квартири АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_4

20 грудня 2005 року в даній квартирі був зареєстрований відповідач ОСОБА_2 - син ОСОБА_4 від першого шлюбу (а. с. 6).

На підставі договору дарування від 27 вересня 2016 року ОСОБА_4 здійснив відчуження квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 (а .с. 8-9).

В жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття відповідача ОСОБА_4 з реєстраційного обліку та виселення.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та виселив ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно з ст. 150 ЖК УРСР власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Положення цієї статті кореспондуються з вимогами ст. 405 ЦК України, згідно частини першої якої члени сім'ї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Отже право члена сім'ї власника квартири щодо користування квартирою, є похідним від прав власника на це житло.

Право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї (постанова Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року в справі № 6-158цс14).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 вселився та був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 в 2005 році з дозволу свого батька - ОСОБА_4, який був власником квартири.

27 вересня 2016 року ОСОБА_4 подарував квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3 У зв'язку зі зміною власника квартири ОСОБА_2 з 27 вересня 2016 року є таким, що втратив право користування квартирою.

В матеріалах справи відсутні докази надання ОСОБА_3 дозволу на проживання в квартирі відповідача після набуття нею права власності.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про виселення відповідача з квартири.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що ОСОБА_2 був зареєстрований у квартирі як член сім'ї власника приміщення - чоловіка позивачки, у зв'язку з чим він набув права користування квартирою у встановленому порядку, та є членом сім'ї позивачки, оскільки зі зміною власника квартири відповідач втратив право користування квартирою. Посилання апелянта на те, що відповідач є членом сім'ї позивачки не відповідають матеріалів справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суд першої інстанції не спростовують.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2, відхилити, а рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді