Справа № 310/2691/17
РІШЕННЯ

Іменем України

20 жовтня 2017 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Прінь І. П.

за участі: секретаря судового засідання Бевз О. А.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позову вказує на те, що ним з 27 березня 2016 року по 30 квітня 2016 року помилково було перераховано на картковий рахунок відповідача в ПАТ КБ «Приватбанк» грошові кошти в загальній сумі 107944,00 грн., на підтвердження чого надає копії квитанцій. Позивач неодноразово просив відповідача повернути йому помилково перераховані грошові кошти, але його вимоги відповідач ігнорує. Посилаючись на ст.ст. 1212, 1214, 536, 526, 3, 1166, 625 ЦК України просить суд стягнути з відповідача помилково перераховані грошові кошти у сумі 107944,00 грн., 3% річних - 3344,79 грн., інфляційні втрати 13147,90 грн., пеню 16632,25 грн. та моральну шкоду 5000,00 грн.

Представники позивача ОСОБА_2 і ОСОБА_1 позовні вимоги ОСОБА_5 підтримали, просять їх задовольнити. Суду додатково пояснили, що між позивачем і відповідачем не існує і ніколи не існувало ніяких зобовязальних відносин, позивачем помилково було перераховано на картковий рахунок відповідача вказані грошові кошти. Повернути в добровільному порядку кошти відповідач відмовляється. Оскільки відповідач безпідставно заволоділа грошовими коштами і користується ними, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних, що встановлені ст. 625 ЦК України, за період з 01.05.2016 року по 30.04.2017 рік. Також позивач просить стягнути пеню у розмірі подвійної обліком ставки НБУ за період з 12.05.2016р. по 31.10.2016р. у сумі 16632 грн. У звязку з неможливістю користуватися своїми грошовими коштами позивач зазнає моральних страждань. Тому просили стягнути моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

Відповідач ОСОБА_6 позовні вимоги ОСОБА_5 не визнає. Суду пояснила, що у 2016 році до неї звернувся її знайомий ОСОБА_7 з проханням допомогти його знайомому ОСОБА_5 перевести в готівку грошові кошти, які він буде перераховувати на її рахунок. Вона погодилася. Усі кошти, які були перераховані їй від ОСОБА_5 вона знімала і віддавала йому в присутності ОСОБА_7 Просила відмовити у задоволенні позову. У сьогоднішнє судове засідання відповідач не зявилася.

Представники відповідача ОСОБА_3 і ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечують. В обґрунтування заперечень посилаються на те, що вимоги позивача є безпідставними, оскільки позивачем не доведено, що ці грошові кошти надійшли на рахунок відповідача саме від нього, а не від іншої особи з таким же прізвищем. Вимоги позивача щодо нарахування штрафних санкцій у вигляді пені, а також інфляційних втрат і 3% річних є безпідставними, оскільки між сторонами не існувало ніяких грошових зобовязань. Позивачем також не доведено спричинення йому моральної шкоди відповідачем. Також повідомляють, що відповідач звернулася до поліції із заявою про вчинення позивачем кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України. Просять відмовити у задоволенні позову.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 суду показав, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивача ОСОБА_5 знає більше 30 років. Навесні 2016 року він звернувся до нього з пропозицією через нього перевести в готівку грошові кошти. Він відмовився. Перебуваючи на той час в м. Бердянську він особисто звернувся до ОСОБА_6 з проханням допомогти ОСОБА_5 Вона погодилася. Йому відомо, що ОСОБА_5 кілька разів здійснював переказ грошових коштів на картковий рахунок відповідача. Остання знімала ці кошти і віддавала позивачу. Особисто був присутній при першій передачі грошових коштів, відповідач передала тоді близько 7000 грн.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та надані суду докази у їх сукупності, суд встановив таке.

Позивачем у період з 27.03.2016р. по 30.04.2016р. на картковий рахунок відповідача ОСОБА_6 № 5168хххххххх1196, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк» були перераховані грошові кошти в загальному розмірі 107994,00 грн., а саме: 27.03.2016р. 7984,00 грн.; 02.04.2016р. 7984,00 грн.; 04.04.2016р. 3992,00 грн.; 05.04.2016р. 7984,00 грн.; 09.04.2016р. 20000,00 грн.; 25.04.2016р. 8000,00 грн.; 26.04.2016р. 12000,00 грн.; 30.04.2016р. 20000,00 грн.; 19.04.2016р. 20000,00 грн. Перерахування і надходження грошових коштів підтверджується наданими суду копіями квитанцій, платіжних доручень ( а.с.9,13-17), випискою банку по особовому рахунку відповідача (а.с.59-60) і не заперечувалося відповідачем в судовому засіданні.

З пояснень як представників позивач, так і з пояснень відповідача та його представників, судом встановлено, що між сторонами не існувало ніяких грошових або інших договірних зобовязань.

Надходження грошових коштів на картковий рахунок відповідача ОСОБА_6 від позивача ОСОБА_5 не заперечувалося відповідачем у справі і підтверджується письмовими доказами.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.ч. 1,2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст.ст. 58-59 ЦПК України докази мають бути належними і допустимими. Підстави звільнення від доказування визначені у ст.61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач ОСОБА_6, заперечуючи проти позову, посилалася на те, що отримані нею грошові кошти вона повернула позивачу, однак жодних належних і допустимих доказів на підтвердження цього суду не надала.

Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Таким чином судом встановлено, що відповідач безпідставно набула грошові кошти відповідача у сумі 107 944,00 грн. без достатньої правової підстави. А відтак, зобовязана повернути їх позивачу.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат, 3% річних, пені у розмірі подвійної облікової ставки і моральної шкоди, то ці вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

За змістом ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір таких процентів визначається договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань. Норми ст. 625 ЦК України не застосовуються в деліктних правовідносинах.

Проценти річних, про які йдеться у ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених ст. 536 названого Кодексу. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у ст. 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (ст. 1214 ЦК України).

Тобто, у разі стягнення безпідставно набутих чи одержаних грошей нараховуються відсотки відповідно до ст. 536 ЦК України й унеможливлюється стягнення 3 % річних від простроченої суми відповідно до ч.2 ст. 625 цього Кодексу (Постанова Верховного суду України від 02 березня 2016 року у справі №6-2491цс15).

Статтею 2014 ЦК України не передбачено також і стягнення пені за користування чужими грошовими коштами.

Відтак у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, 3% річних і пені необхідно відмовити.

Позовних вимог про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами у випадку безпідставного одержання чи збереження грошей, передбачених статтею 536 ЦК України, позивач не заявляв.

Щодо стягнення моральної шкоди, то ці вимоги також не підлягають задоволенню з таких підстав.

За ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У судовому засіданні представниками позивача не надано суду жодних доказів на підтвердження спричинення позивачу моральної шкоди. Крім цього, ст. 1214 ЦК України не передбачено стягнення моральної шкоди внаслідок безпідставного набуття і користування чужими грошовими коштами. Відтак у задоволенні цих позовних вимог необхідно відмовити.

Виходячи з викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 107944,00 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у сумі 1079,44 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1212, 1214 ЦК України, ст. ст. 10,15, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2) 107944,00 грн. (сто сім тисяч девятсот сорок чотири гривні).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2) судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1079,44 грн. (одна тисяча сімдесят девять гривень сорок чотири копійки).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особою яка не була присутня під час його проголошення протягом 10 днів з дня його отримання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_8