Справа №461/5087/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2017 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі :

головуючого - судді Радченка В.Є.,

при секретарі - Сидорак М.А.

з участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представників відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Галицького районного суду м. Львова цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання права звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення процентів та пені за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання права звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення процентів та пені за кредитним договором. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 06 листопада 2006 року між Банком «Фінанси та Кредит», ТОВ (правонаступником якого виступає позивач Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит») та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 05/06-ЛВ, відповідно до якого банк надав позичальнику кошти в сумі 750 000 тисяч доларів США в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості, платності та цільового використання, а відповідач зобовязалась належним чином використовувати і повернути кредит у повному обсязі до 05 листопада 2021 року, та сплатити за користування кредитом проценти, виходячи з зазначених в договорі процентних ставок. Договором поруки № 03/05/06-ЛВ-П від 06.11.2006 року укладеним між позивачкою та відповідачкою ОСОБА_5, з врахуванням змін, внесених Додатковою угодою до Договору поруки від 24 травня 2007 року, ОСОБА_5 зобовязалась перед Кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором. Зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 12.09.2012 року вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5 та інших осіб, в користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 766 258 доларів США 23 центи заборгованості по тілу кредиту, 315 966 доларів США 06 центів заборгованості за нарахованими процентами, 4 000 000 грн. 00 коп. пені. Вказує, що дане рішення суду не припиняє нарахування процентів за користування кредитом та пені за несвоєчасну сплату коштів. Із врахуванням уточнених позовних вимог просить суд визнати право звернути стягнення на предмети іпотеки: нежитлові приміщення загальною площею 262.4 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Львів. вул. Лесі Українки, буд 7 (сім), а також житловий будинок № 12 (дванадцять), розташований за адресою: м. Львів. вул. ОСОБА_6, загальною площею 320.9 кв.м. та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: м. Львів, вул. А. Бучми, 12 (дванадцять) площею 0.1000 га. для погашення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом та пені за кредитним договором № 05/06-ЛВ від 06 листопада 2006 року. Крім цього, просить суд стягнути солідарно з відповідачів 505 557 доларів США 28 центів процентів за Кредитним договором № 05/06-ЛВ від 06 листопада 2006 року за період з 24 липня 2014 року по 23 липня 2017 року, 25 127 881 грн. 39 коп. пені та судові витрати.

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_1 у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав. Надав пояснення, аналогічні у викладеному позові. Просив уточнені позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнали повністю, не заперечили проти задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання, призначене на 03.11.2017 року не прибула. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка, наявна в матеріалах справи.

Представник відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_4, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Зазначив, що не передбачено способу захисту права як визнання права звернення стягнення на предмет іпотеки. Наголосив, що банк у 2011 року змінив строк боргових зобовязань, предявивши вимоги про дострокове повернення коштів. З розрахунком заборгованості та пені не згідний. Крім цього, зазначив, що пройшов строк позовної давності , а порука є припинена, оскільки позивач не надсилав вимоги поручителю ОСОБА_5 щодо погашення процентів. Просив в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 27 ЦПК України всі наявні докази для підтвердження своїх вимог та заперечень сторони повинні надати до початку розгляду справи по суті. В ст. 137 ЦПК України зазначено, що у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі.

Судом встановлено, що 06.11.2006 року між Банком «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 05/06-ЛВ, відповідно до якого банк надав позичальнику кошти в сумі 750 000 (сімсот пятдесят тисяч) доларів США в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості, платності та цільового використання, а відповідач зобовязалась належним чином використовувати і повернути кредит у повному обсязі до 05.11.2021 року та сплатити за користування кредитом проценти, виходячи з процентних ставок, вказаних у п. 3 кредитного договору, в тому числі процентів підвищеного розміру (чотирнадцять процентів річних, або 28 процентів річних від невчасно виконаного зобовязання).

Додатковою угодою № 1 від 07.11.2006 року до кредитного договору, сторони погодили надання першого траншу кредиту в сумі 380 000.00 доларів США.

Додатковою угодою № 2 від 08.12.2006 року до кредитного договору, сторони погодили виплату другого траншу кредиту у розмірі 370 000.00 доларів США.

Додатковою угодою № 3 від 24 травня 2007 року до кредитного договору, сторони збільшили розмір кредитної лінії до 792 000.00 доларів США.

Додатковою угодою № 4 від 25 травня 2007 року до кредитного договору, сторони погодили виплату третього траншу у розмірі 48 000 доларів США.

Додатковою угодою № 5 від 26 травня 2008 року до кредитного договору, сторони погодили визначити процентну ставку за кредитом 17 (сімнадцять) відсотків річних, а у випадку порушення позичальником строків погашення кредитних коштів 34 проценти річних.

Відповідно до договору поруки № 03/05/06-ЛВ-П від 06.11.2006 року, укладеним між Банком Фінанси та Кредит», ТОВ та ОСОБА_5, з врахуванням змін, внесених Додатковою угодою до Договору поруки від 24 травня 2007 року, ОСОБА_5 зобовязалась перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязань за вищевказаним кредитним договором.

Відповідно до п. 2.1. укладеного Договору поруки, у випадку невиконання Боржником (ОСОБА_2Я.) зобовязань за Кредитним договором, Боржник та Поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» виконало свої зобов'язання щодо надання кредитних коштів за кредитним договором № 05/06-ЛВ від 06.11.2006 р. належним чином і у повному обсязі, однак відповідачка свої зобов'язання за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів та відсотків належним чином не виконала, у зв'язку із чим утворилася заборгованість.

Відповідно до ст. ст. 1050, 1054 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 12 вересня 2012 року по справі № 2-160/11, вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5 та інших осіб, в користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 766 258 доларів США 23 центи заборгованості по тілу кредиту, 315 966 доларів США 06 центів заборгованості за нарахованими процентами, 4 000 000 грн. 00 коп. пені.

Даним рішенням суду встановлено порушення ОСОБА_2 своїх зобовязань з повернення кредиту, та встановлено розмір її заборгованості по тілу кредиту, процентах та пені станом на 12 вересня 2012 року у сумі: 766 258,23 доларів США заборгованості по тілу кредиту, 315 966 доларів США 06 центів заборгованості за нарахованими процентами, 4 000 000,00 грн. пені за простроченими нарахованими процентами та тілом кредиту.

Розділом 3, пунктом 3.1. кредитного договору, позичальник сплачує проценти за користування кредитом в період: із дня видачі до остаточного строку повернення кредитних коштів.

Таким чином, підставою для припинення обовязку позичальника сплачувати проценти за користування кредитними коштами є, виключно, фактичне повернення кредиту.

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 5 до кредитного договору № 05/06-ЛВ від 06.11.2006 року, укладеної між сторонами 26 травня 2008 року, п. 3.1. кредитного договору викладено в новій редакції, після чого п.п. б) п. 3.1. кредитного договору мав наступний зміст: «Банк нараховує, а позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами, окремо, за кожним траншем, отриманим відповідно до додаткової угоди до цього договору, укладеної між сторонами, виходячи з наступних процентних ставок:

б) у випадку порушення Позичальником строків погашення кредитних коштів. Зазначених у Графіку погашення кредиту відповідно до Додаткової угоди до цього договору за кредитом у доларах США 34% (тридцять чотири) проценти річних від суми невиконаного вчасно зобовязання за кредитом згідно із вказаним графіком, за період часу із моменту непогашення суми кредитних коштів (частини кредитних коштів) до дня фактичного погашення цієї позичкової (основної) заборгованості, але не більше остаточного строку повернення кредитних коштів, встановленого в п. 2.5. Договору.

Відповідно до п.п. б) п. 3.1. Кредитного договору проценти за кожним траншем нараховуються окремо.

Представник позивача надав правильний розрахунок, що загальна сума заборгованості по сплаті відсотків за користування першим траншем кредитних коштів, згідно умов Кредитного договору № 05/06-ЛВ від 07.11.2006 року становить 240 002.87 доларів США, за користування другим траншем кредитних коштів 234 506.95 доларів США, за користування третім траншем 31 047.46 доларів США, загалом 505 557.28 доларів США.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Відповідно до п. 7.1. Кредитного договору, за прострочення повернення кредитних коштів, та/або сплати процентів позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п.п. 2.2., 2.5., 2.6., 3.4., 3.6., 3.7., 4.5., 6.1., 8.3. цього договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором і додатковими угодами до нього.

Таким чином, вказаний розмір пені застосовується також у випадку неповернення позичальником заборгованості, яку банк вимагає повернути достроково, у звязку з невиконанням позичальником умов договору (п. 6.1. Кредитного Договору).

Пеня, нарахована за прострочення погашень основної заборгованості по кредиту відповідно до розділу 3 розрахунку заборгованості становить 11 465 243, 62 грн., по другому траншу 11 962 057, 97 грн., по третьому траншу 1 700 579.80 грн.

Представник позивача навів правильні розрахунки вимоги про стягнення суми пені за 1 рік з 24 липня 2016 року по 23 липня 2017 року за невчасне повернення тіла кредиту, а саме 25 127 881.39 грн.

Судом встановлено, що на забезпечення виконання кредитних зобовязань укладено договори іпотеки майна від 06.11.2006 р. та від 07.11.2006 р., згідно яких в іпотеку ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було передано нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення загальною площею 262.4 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Львів. вул. Лесі Українки, буд 7 (сім), а також житловий будинок № 12 (дванадцять), розташований за адресою: м. Львів. вул. ОСОБА_6, загальною площею 320.9 кв.м. та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: м. Львів, вул. А. Бучми, 12 (дванадцять) площею 0.1000 га.

Згідно з ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України встановлено, що у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до п. 2.1. укладеного договору поруки, у випадку невиконання Боржником (ОСОБА_2Я.) зобовязань за Кредитним договором, Боржник та Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники.

Позичальник та поручительє боржниками банком, які мають солідарно нести відповідальність за належне виконання умов кредитного договору.

Дані обставини справи стверджуються матеріалами справи які не викликають сумніву у їх об'єктивності.

Твердження представника відповідача проте, що порука за вищевказаним договором припинена оскільки ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не надсилав вимоги поручителю ОСОБА_5 щодо погашення процентів суд вважає необґрунтованими.

Стаття 559 ЦК України, яка передбачає припинення поруки, вказує на обовязок кредитора предявити вимогу до поручителя протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання. Позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом та пені є додатковими до основного зобовязання. Сума основного зобовязання (тіла кредиту) вже стягнута з поручителя рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 12.09.202 року по справі 2-160/11 тому порука не може вважатися припиненою щодо додаткових зобовязань (пені і процентів річних), які нараховані після рішення суду про стягнення тіла кредиту.

Щодо посилання представника відповідача на те, що пропущено строк позовної давності, суд враховує наступне.

У постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-157цс16 викладено наступну правову позицію: виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Тобто, після винесення Шевченківським районним судом м. Львова вішення від 12.09.2012 року позичальник та поручитель продовжують нести всі обовязки, що передбачені кредитним договором та договором поруки, в тому числі сплачувати проценти за користування кредитними коштами та пеню за несвоєчасне виконання грошових зобовязань.

Враховуючи вищенаведе, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача 505557 доларів США і 28 центів процентів за кредитним договором № 05/06-лв від 6 листопада 2006 року за період з 24 липня 2014 року по 23 липня 2017 року та 25127881 гривню 39 копійок пені за несвоєчасне повернення заборгованості за тілом кредиту за період з 24 липня 2014 року по 23 липня 2017 року.

Захист цивільних справ це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. В той же час, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який передбачений нормами матеріального права. Спосіб захисту порушеного права визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні правовідносини.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Крім того, захисту в порядку цивільного судочинства підлягають захисту порушені, невизнаних або оспорюваних права, свободи чи інтереси (ч. 1 ст. 15 ЦПК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З врахуванням наведеного, суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги про визнання права позивача звернути стягнення на предмети іпотеки для погашення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом та пені за Кредитним договором № 05/06-ЛВ від 06 листопада 2006 року. Таке право позивача не вважається порушеним, не є невизнаним та не оспорюється жодною із сторін по справі. Механізм захисту даного права буде ефективним у випадку звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, а не шляхом визнання права на таке звернення.

Задовольняючи частково позовні вимоги у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідачів на користь держави слід стягнути судові витрати на оплату судового збору.

При відкритті провадження по даній справі суд відстрочив Публічному акціонерному товариству «Банк «Фінанси та Кредит» сплату судового збору за подання позовної заяви до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою становить 1, 5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому максимальна сума сплати судового збору за подання юридичною особою позову даним законом України «Про судовий збір» не обмежена, як передбачено у випадку подання позову фізичною особою.

Тому за подання юридичною особою Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» даного позову підлягає стягненню судовий збір, виходячи з наступного розрахунку:

1)ціна 2 позовної вимоги про стягнення процентів за кредитним договором: 505557 доларів США і 28 центів процентів ? 26, 93 грн. (офіційний курс гривні до долара США станом на день подання позову 24.07.2017 року) = 13614657,55 грн.

2)ціна 3 позовної вимоги про пені за несвоєчасне повернення заборгованості 25127881,39 грн.

Разом ціна двох позовних вимог складає: 13614657,55 грн. + 25127881,39 грн. = 38742538,94 грн.

Сума судового збору становить: 1,5 % з ціни позову 38742538,94 грн. , тобто 581138, 08 грн.

Вимога про солідарне стягнення з відповідачів суми судових витрат не передбачена Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Через це суд вважає, що судові витрати не можуть стягуватись в солідарному порядку, оскільки це не передбачено договором чи законом.

Судові витрати підлягають стягненню в рівних частках з кожного відповідача, а саме: з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 по 290569,04 грн. з кожної (581138,08 грн. : 2 = 290569,04 грн.)

Керуючись ст.ст. 209, 212- 215, 223, 224 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання права звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення процентів та пені за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) та з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2) в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» () 505557 доларів США і 28 центів процентів за кредитним договором № 05/06-лв від 6 листопада 2006 року за період з 24 липня 2014 року по 23 липня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) та з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2) в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (ЄДРПОУ 098071 гривню 39 копійок пені за несвоєчасне повернення заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором № 05/06-лв від 6 листопада 2006 року за період з 24 липня 2014 року по 23 липня 2017 року.

В решті позовних вимогПублічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_5 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в розмірі 290569,04 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2) на користь держави судовий збір в розмірі 290569,04 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь держави судовий збір в розмірі 1600 грн.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено сторонами, іншими особами, які беруть участь у справі, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м.Львова. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.Є. Радченко