Справа № 606/2319/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Марціцкої І.Б.

за участі секретаря судового засідання Пасько І.Б.

представника позивача-відповідача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4, представника відповідача позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6, відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поділ майна та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поділ майна, що у спільній сумісній власності колишнього подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та просила поділити між нею та відповідачем по ? незавершеного будівництвом житлового будинку, що знаходиться за адресою: вулиця Центральна 13 а в с. Острівець Теребовлянського району Тернопільської області. В подальшому, після проведення експертизи, позивач просила відступивши від засад рівності виділити їй 53/100 часток незавершеного будівництвом житлового будинку, відповідачу виділити 47/100 часток незавершеного будівництвом житлового будинку, що знаходиться за адресою: вулиця Центральна 13 а в с. Острівець Теребовлянського району.

За результатами додаткової експертизи позивач просила з врахуванням того, що незавершений будівництвом житловий будинок не можна поділити, відступити від засад рівності, виділивши їй ? частки, а відповідачу ? частки. Залишити позивачу незавершений будівництвом житловий будинок, присудивши відповідачу грошову компенсацію, виходячи з розрахунку залишкової вартості незавершеного будівництва, яка вказана у висновку судової будівельно технічної експертизи №181/16-22 від 17.06.2016 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 1997 по 2014 рік, тривалий час обоє перебували на заробітках в Королівстві Іспанія. За спільні з відповідачем кошти та завдяки праці та організаційним зусиллям батьків позивача було збудовано житловий будинок з прибудованим гаражем в с. Острівець Теребовлянського району по вулиці Центральній 13 а. Будинок фактично збудовано, однак не здано в експлуатацію. Оскільки додатковою експертизою встановлено неможливість поділу незавершеного будівництвом житлового будинку, в силу приписів ст. 71 Сімейного Кодексу позивач просить з врахуванням того, що на її утриманні та вихованні перебувають їхні з відповідачем діти, ОСОБА_1 самостійно приймає участь у їх вихованні та утриманні, крім того ОСОБА_5 неодноразово переказував спільно зароблені за кордоном гроші стороннім особам поза інтересами сімї, залишити їй незавершений житловий будинок, присудивши відповідачу грошову компенсацію за ? частки.

У вересні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просив визнати частку у майні колгоспного двору за адресою: вулиця Острівецька 13 в селі Камянка Теребовлянського району Тернопільської області номер обєкта в погосподарській книзі 983-1, яка належала відповідачці ОСОБА_1 спільною сумісною власністю подружжя, визначивши розмір частки із врахуванням збільшення її вартості за рахунок спільних трудових та грошових затрат колишнього подружжя; розділити спільне майно подружжя - визнавши за ОСОБА_5 право власності на незавершений будівництвом житловий будинок по вулиці Центральна 13 а в селі Острівець Теребовлянського району, решту рухомого та нерухомого майна набутого колишнім подружжям за час шлюбу залишити у власності ОСОБА_1.

ОСОБА_5 зазначив, що 05 вересня 1997 року після укладення шлюбу із позивачем відповідачем ОСОБА_1, сімя перейшла жити у невеликий будинок старої забудови, що в селі Камянка по вулиці Острівецькій 13. Позивач відповідач ОСОБА_5 з 2000 року почав працювати в Іспанії, а всі зароблені кошти вкладав в реконструкцію та розбудову домогосподарства по вулиці Острівецькій 13 в с. Камянка.

ОСОБА_5 вказує, що завдяки його праці та особистим коштам ним були зроблені покращення, зокрема здійснено добудову, зовнішній та внутрішній капітальний ремонт, позивач з колишньою дружиною протягом 2000-2005 років за цією ж адресою звели двохповерховий будинок з мансардою та вбудованим гаражем, який впорядковано, куплено меблі та побутову техніку за кошти колишнього подружжя. ОСОБА_5 того ОСОБА_5 вказує, що за рахунок його праці та особистих коштів зведено камяну огорожу по периметру господарства, вимощено прибудинкову територію тротуарною плиткою, оздоблено огорожу кованими виробами. Позивач зазначає, що при поділі майна повинні бути враховані матеріальні цінності, які були придбані колишнім подружжям загалом на 10 тис. євро. Дане майно було придбане позивачем та привезене з Іспанії впродовж 2008-2014 років, зберігалось в будинку в с. Острівець по вулиці Центральній 13 а, та яке відповідач ОСОБА_1 таємно вночі пошкодивши двері та вікно будинку вивезла та використала на свій розсуд не вирішивши питання про поділ. Враховуючи значний внесок ОСОБА_5 у збільшення частки колишньої дружини в колгоспному дворі та створення нових обєктів нерухомого майна, позивач вважає свої позовні вимоги викладені в зустрічному позові обґрунтованими і запропонований ним спосіб поділу майна справедливим та обєктивним.

В судовому засіданні представник позивача відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав повністю з підстав наведених в позовній заяві та уточненнях до неї. Додатково відмітив, що саме завдяки старанням та праці батьків позивача було зведено незвершений будівництвом житловий будинок в с. Острівець. Позивач працювала за кордоном разом з відповідачем, останній в супереч інтересам сімї переказував спільно зароблені кошти стороннім особам без згоди на це позивача, в той час як батьки позивача здійснювали догляд за їхніми малолітніми дітьми. ОСОБА_1 самостійно несе обовязок по утриманню їхніх доньок, які продовжують навчання, про що свідчить велика заборгованість відповідача по аліментних зобовязаннях. З приводу зустрічного позову заперечив проти задоволення позовних вимог, оскільки ОСОБА_5 не надав жодних доказів, які б підтверджували, що за його кошти чи його працею здійснювались якісь покращення чи будівництво будинку в с. Камянка.

Відповідач-позивач ОСОБА_5 в судовому засіданні позовних вимог не визнав, вказав, що він вкладав свої особисті кошти та працю при здійсненні будівництва в селі Острівець та в селі Камянка. ОСОБА_1 самостійно розпорядилася їхнім спільно нажитим майном на загальну суму близько 10 тис. євро, яке зберігалося в недобудованому будинку в с. Острівець. З врахування всіх обставин, ОСОБА_5 вказує, що вважає справедливим залишити у його власності недобудований будинок, а все решту рухоме та нерухоме майно залишити ОСОБА_1

Представник відповідача позивача ОСОБА_5 ОСОБА_6, в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, натомість задовільнити зустрічний позов. ОСОБА_5 викладених доводів в зустрічній позовній заяві відмітила, що не має правових підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя. Представник вказала, що ОСОБА_5 не сплачує аліменти, оскільки не має фінансової можливості, однак як тільки його матеріальний становище та стан здоровя покращаться - сплатить заборгованість. ОСОБА_5 того, представник зазначила, що ОСОБА_1 не внесено на депозитний рахунок суду грошової компенсації, а тому не має правових підстав визначати компенсацію за частку в спільному майні ОСОБА_5 Щодо зустрічного позову, то представник вказала, що ОСОБА_7О своєю особистою працею та коштами значно збільшив частку позивача у майні колишнього колгоспного двору, таким чином створив всі умови для проживання позивача, їхніх спільних дітей та батьків позивача. Враховуючи значний внесок ОСОБА_5 у збільшення частки колишньої дружини в колгоспному дворі та створення нових обєктів нерухомого майна, представник вважала вимоги викладені в зустрічному позові обґрунтованими і запропонований спосіб поділу майна справедливим та обєктивним.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечили, вважаючи їх необґрунтованими, безпідставними та не підтвердженими належними доказами.

Судом встановлено наступні обставини:

З 05 вересня 1997 рік ОСОБА_1 та ОСОБА_8 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 20 жовтня 2014 року рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області (справа №606/1013/14-ц).

Під час перебування в шлюбі рішенням виконавчого комітету Острівецької сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області від 18 липня 2005 року надано дозвіл ОСОБА_5 на будівництво житлового будинку на власній земельній ділянці. 15 вересня 2006 року ОСОБА_5 отримано дозвіл №19 на виконання будівельних робіт по спорудженню індивідуального житлового будинку і господарських споруд, в подальшому виготовлено технічний паспорт на одноквартирний двохповерховий житловий будинок по вулиці Центральній 13 а в с. Острівець Теребовлянського району Тернопільської області. Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 07.10.2014 року визнано обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_1 незавершений будівництвом житловий будинок по вулиці Центральній 13 а в с. Острівець Теребовлянського району Тернопільської області.

Дані обставини встановленні рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 13.10.2015 року (справа № 606/2557/14-ц) та не потребують в силу ст. 61 ЦПК України повторного доказування.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 17 червня 2016 року № 181/16-22, незавершене будівництво житлового будинку, що знаходиться за адресою по вулиці Центральній 13 а в с. Острівець Теребовлянського району Тернопільської області по конструктивно - планувальному рішенню відповідає чинним на території України державним будівельним нормам. Площа приміщення житлового будинку по вулиці Центральній 13 а в с. Острівець Теребовлянського району Тернопільської області згідно часток по ? від площі житлового будинку становить 121,9 м.кв., що більше ніж передбаченого вимогами нормативних документів для влаштування на ній однокімнатної ізольованої квартири, а тому зважаючи на належні площі виконати поділ у відповідності до вимог нормативних документів а саме: ДБН В 2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» вбачається за можливе. Експертом розроблено два варіанти поділу незавершеного будівництвом житлового будинку.

У звязку з тим, що експертом не досліджувалась питання можливості влаштування окремих мереж для двох співвласників електропостачання, водопостачання, газопостачання, каналізації, вентиляції, систем опалення приміщень, канали відведення продуктів згоряння від опалювальних приладів, судом було призначено додаткову будівельно- технічну експертизу.

Відповідно до висновку судової будівельно технічної експертизи від 12 квітня 2017 року, існуючий незавершений будівництвом одноквартирний житловий будинок по вулиці Центральній 13 а в с. Острівець Теребовлянського району Тернопільської області не придатний для поділу, який виконано експертом ОСОБА_9 у варіантах 1 та 2. Згідно чинного законодавства та державних будівельних норм та правил не можливо довести будівництво незавершеного житлового будинку в тому числі влаштувати окремі мережі для двох співвласників електропостачання, водопостачання, газопостачання, каналізації, вентиляції, систем опалення приміщень, канали відведення продуктів згоряння від опалювальних приладів.

Відповідно до норм Цивільного Кодексу України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об 'єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об'єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об'єкт будівництва» (статті 876, 877, 879-881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об'єкт будівництва (об'єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб'єктивних майнових, а також зобов'язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб 'єктивних цивільних прав стосовно об'єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об'єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням, часток.

При цьому суд може визнати право на частину об'єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Відповідний правовий висновок міститься у постанові Верховного ОСОБА_2 України від 16 грудня 2015 року.

Таким чином, незавершений будівництвом житловий будинок по вулиці Центральній 13 а в с. Острівець зведений за час шлюбу позивача та відповідача, визнаний рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 07.10.2014 року обєктом спільної сумісної власності подружжя, а отже суд може визнати право на частину обєкта незавершеного будівництва за кожною із сторін.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Частинами 2, 3 ст. 70 СК України визначено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до розрахунку заборгованостей, які надані Теребовлянським РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області загальна заборгованість по аліментах ОСОБА_5 в користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_7, що продовжує навчання у Львівському національному Університеті ім. Франка на факультеті міжнародних відносин станом на 26.06.2017 року становить 25600,00 грн, на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_8 станом на 26.06.2017 року становить 17624,12 грн.

Визначаючи щодо розміру часток позивача та відповідача у спільному майні - незавершеному будівництвом житловому будинку, суд вважає за можливе відступити від рівності часток подружжя, визначивши ОСОБА_1 - ?, ОСОБА_5 -?, з врахуванням наступних обставин.

Позивач ОСОБА_1 самостійно виконує обовязок по утриманню та вихованню неповнолітньої доньки ОСОБА_8 та повнолітньої доньки ОСОБА_7, яка продовжує навчання, забезпечуючи їх фізичний та духовний розвиток, оскільки впродовж 2016-2017 років відповідач ОСОБА_5 не сплачує аліменти, розмір яких визначений рішеннями суду, крім того ОСОБА_1 забезпечує доньок харчуванням, предметами побуту, особистої гігієни, несе витрати на обох доньок, які необхідні для оплати вартості навчання, витрати, які повязані та проїздом з місця проживання до навчального закладу за місцем його знаходження.

За змістом частини четвертої статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно із частиною п'ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, якщо один з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідний правовий висновок прийнятий Постановою Верховного ОСОБА_2 України від 7 червня 2017 року справа № 6-2670цс16 та є обовязковим для застосування в силу ст. 360-7 ЦПК України.

Враховуючи те, що висновком судової будівельно-технічної експертизи встановлено неподільність незавершеного будівництвом житлового будинку по вулиці Центральній 13 а в с. Острівець Теребовлянського району Тернопільської області, позивачем ОСОБА_1 не внесено на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми компенсації, суд приходить до переконання про визначення права ОСОБА_1 на 3/4 ідеальних часток ОСОБА_5 ? ідеальну частку збудованого за час шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію незавершеного будівництвом житлового будинку по вулиці Центральній 13 а в с. Острівець Теребовлянського району Тернопільської області, залишивши недобудований будинок у їх спільній частковій власності.

Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача позивача ОСОБА_5 ОСОБА_6, що заявивши вимогу про відступлення від засад рівності часток та залишення незавершеного будинку у розпорядженні позивача, представником було змінено предмет та підставу позову після початку розгляду справи по суті, оскільки відповідно до приписів ст. 31 ЦПК України, до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, в свою чергу представником не було змінено предмету позову, так як предметом спору протягом всього розгляду був незавершений будівництвом будинок, підставою для звернення протягом усього розгляду справи були норми закону, які визначають правовий порядок поділу майна подружжя.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 не підлягає до задоволення, виходячи з наступних обставин та міркувань.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до довідки №196 від 15 грудня 2014 року , виданої Дарахівською сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області ОСОБА_2 є власником житлового будинку в с. Камянка по вулиці Острівецькій 13, погосподарська книга 1, особовий рахунок по господарського обліку №983-1.

В даному домогосподарстві зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Твердження ОСОБА_5 про те, що завдяки його особистим коштам та праці були зроблені покращення в частці дружини в колгоспному дворі спростовуються показами самого відповідача позивача, оскільки в судовому засіданні він повідомив, що хоч перекази з Іспанії здійснювались від його імені на імя ОСОБА_2, кошти були зароблені спільно ним та його колишньою дружиною ОСОБА_1 Показами свідка ОСОБА_10, який показав, що здійснював перекриття житлового будинку в с. Камянка та літньої кухні, роботи замовляв та оплачував ОСОБА_2 Свідок ОСОБА_11 повідомив, що робив піддашки на кухні та будинку, міняв вікна, заробляв відкоси, робив ремонт в середині житлового будинку, замовником робіт був ОСОБА_2 він і оплачував роботу.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав, що він мурував літню кухню разом з гаражем, перед тим зводив прибудову веранди до житлового будинку, ОСОБА_2 особисто працював на будові, замовником робіт також був ОСОБА_2 доньки та зятя в той час не було.

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 надали покази лише щодо робіт повязаних з будівництвом фундаменту під огорожу біля будинку в с. Камянка, вказавши, що ОСОБА_5. був замовником цих робіт, однак свідок ОСОБА_13 зауважив, що йому було на той час 12 років, не зміг назвати які саме роботи він виконував.

З наданих нотаріально завірених пояснень ОСОБА_15 вбачається, що останній в період з 2003 по 2005 рік працював по замовленню ОСОБА_5 в с. Камянка, зобовязувався виготовити ринви та водостічні труби сума оплати за роботу та розхідні матеріали складала 790 євро, які готівкою оплатив ОСОБА_5 Проте, ОСОБА_5 не надано, а в судовому засіданні не здобуто доказів того, що ОСОБА_5 заплатив особисті кошти за виконані ОСОБА_15 роботи, оскільки протягом 2003 по 2005 рік ОСОБА_5 та ОСОБА_1 були в шлюбі та разом перебували на роботі в Королівстві Іспанія, використовуючи зароблені кошти в інтересах сімї.

Щодо рухомого майна, яке було придбане позивачем та привезене з Іспанії впродовж 2008-2014 років на загальну суму 10 тис. євро, що зберігалось в будинку в с. Острівець по вулиці Центральній 13 а, та яке, як стверджує ОСОБА_5 відповідачі таємно вночі пошкодивши двері та вікно будинку вивезли, суд зазначає наступне.

ОСОБА_5 не надано, а в судовому засіданні не здобуто доказів того, що будь-які речі були придбані ОСОБА_5 в Іспанії та привезені в с. Острівець, так в матеріалах справи відсутні чи то квитанцій, чи касові ордери, митні декларації, транспортні накладні, які б свідчили про таке майно. Більше того, допитані в якості свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17 не змогли пояснити, яке саме майно вивозили з будинку в с. Острівець ОСОБА_2 та ОСОБА_3, свідок ОСОБА_16 повідомив, що не бачив будь-якого пошкодження дверей чи іншого майна з боку відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Також суд не може прийняти до уваги договір підряду від 10 червня 2001 року на виконання робіт по бурінню підземної скважини та встановлення металевих водопровідних труб в с. Камянка та акт виконаних робіт на загальну суму 1800,00 грн.; договір про надання транспортних послуг від 22 липня 2003 року та акт виконаних робіт від 22.07.2003р., довідку від 30.08.2016 року видану ПП «Під Ясенем» замовнику ОСОБА_7О, що згідно договору від 2003 року виконало монтаж сантехнічних систем опалення та водопостачання в с. Камянка на суму 9620,00 грн., оскільки до вказаних договорів не долучено документів, які б підтверджували оплату послуг за виконані роботи, крім того акт виконаних робіт за транспортні послуги складений 22 липня 2003 року, в самому ж акті вказані транспортні послуги які виконані в серпні 2003 року, до довідки про виконані роботи з монтажу системи палення не додано договору, акту виконаних робіт, які б свідчили про те, що замовником виступав саме ОСОБА_5 більше того, довідка надана в копії формату «jpg», яка надіслана на електронну пошту, оригіналу чи належно завіреної копії в судове засідання не представлено.

Таким чином, ОСОБА_5 не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст. 58-59 ЦПК України на підтвердження вказаних в зустрічному позові обставин.

Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконлиості.

Зважаючи на викладене вище, враховуючи те, що обставини, на які посилається ОСОБА_5, як на підставу своїх позовних вимог викладнех в зустрічному похові, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому суд дійшов висновку, що в задоволені зустрічного позову слід відмовити.

Керуючись ст. 88 ЦПК України, з врахуванням пропорційності задоволених позовних вимог з ОСОБА_5 слід стягнути в користь ОСОБА_1 4465,50 грн. судових витрат.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.4, 10, 11, 60, 212-215, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд ---

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поділ майна задоволити частково.

Визнати ОСОБА_1 ? ідеальних частки незавершеного будівництвом житлового будинку по вулиці Центральній 13а в с. Острівець Теребовлянського району Тернопільської області, ОСОБА_5 ? ідеальну частку незавершеного будівництвом житлового будинку по вулиці Центральній 13а в с. Острівець Теребовлянського району Тернопільської області залишивши незавершений будівництвом житловий будинок по вулиці Центральній 13а в с. Острівець Теребовлянського району Тернопільської області у їх спільній частковій власності.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_1 4465,50 грн. судових витрат.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поділ майна, що у спільній сумісній власності колишнього подружжя відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Теребовлянський районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Б. Марціцка