АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

при секретарі: Горак Ю.М.

за участю осіб:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 вересня 2017 року

в с т а н о в и л а:

Справа № 754/1486/17
№ апеляційного провадження:22-ц/796/10837/2017
Головуючий у суді першої інстанції:О.П. Шевчук
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
01 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, мотивуючи тим, що від шлюбу з відповідачем мають двох дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у вихованні та утриманні яких батько участі не бере, матеріальної допомоги не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Станом на день звернення із даним позовом розглядається позов про розірвання шлюбу між нею та відповідачем. Просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання двох спільних дітей у розмірі Ѕ частини від усіх видів його доходу, щомісячно, до повноліття дітей, починаючи з дня пред'явлення позову до суду.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 вересня 2017 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне встановлення судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати на ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування вказав, що зміст описової, мотивувальної та резолютивної частин рішення містить розбіжності щодо встановлених судом обставин, що вказує на суперечності, які мають бути усунуті шляхом скасування цього рішення та ухвалення нового. Зазначив, що суд першої інстанції помилково вказав про те, що представник позивача у судових дебатах погодився про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частки від усіх видів його доходів щомісячно, адже ні позивач, ні відповідач не подавали до суду заяв про зменшення чи збільшення позовних вимог. Суд невірно взяв до уваги довідку надану відповідачем про відрахування з його заробітної плати на користь позивача аліментів у розмірі 33% на утримання дітей, оскільки по - перше, такий розмір є меншим ніж 1/3 усіх доходів відповідача, а по - друге, такі відрахування були перераховані лише у травні за один місяць у розмірі 2900,00 грн., що вбачається із вказаної довідки, а з позовом до суду про стягнення аліментів на утримання двох дітей позивач звернулася 01.02.2017 року. Зазначене є суттєвим порушенням права позивача на отримання аліментів з відповідача у належному розмірі визначеному законом та з дня подачі цього позову до суду.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 у суді апеляційної інстанції підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити з викладених підстав.

Відповідач ОСОБА_3 у суді апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, з'ясувавши обставини справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та було встановлено судом, а також не заперечувалося сторонами, 28 вересня 2002 року Відділом реєстрації актів громадського стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, про що зроблено актовий запис № 1384 (а.с.2).

Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей, у яких батьком обох дітей значиться відповідач у справі ОСОБА_3 (а.с. 3.4).

Як вбачається із пояснень сторін, шлюбні відносини між ними припинені, питання щодо розірвання шлюбу вирішувалося у судовому порядку. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами укладено не було.

Як зазначає позивач, відповідач у добровільному порядку аліменти на утримання дітей не сплачує, участі у їх вихованні та утриманні не бере.

Натомість відповідач зазначає, що сплачує у добровільному порядку аліменти у розмірі 33% заробітної плати, які перераховуються щомісячно, на підтвердження зазначеного надав суду довідку з місця роботи видану Національним банком України від 22.08.2017 року, де він працює водієм (а.с.27).

Так, відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем у добровільному порядку на користь позивача на утримання двох малолітніх дітей перераховуються аліменти у розмірі 33% заробітної плати, а отже він виконує покладений на нього ст. 180 СК України обов'язок щодо утримання дітей, а тому суд вважав відсутніми підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони є передчасними та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами та встановленими судом обставинами справи, з огляду на наступне.

Так, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України передбачено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч.3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Отже, з наведених норм закону вбачається, що, якщо аліменти стягуються у частці від доходу матері, батька, то дохід, з якого вираховується ця частка складається як із заробітної плати, так і з інших доходів платника аліментів.

Суд першої інстанції не звернув уваги на виклад позовних вимог у позовній заяві та на положення ст. 183 СК України (у редакції на час ухвалення рішення), заперечення відповідача, та положень Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», а тому помилково вважав, що відрахування із заробітної плати відповідача у розмірі 33% на сплату аліментів на утримання двох дітей є достатнім розміром та відповідає заявленим позивачем вимогам.

Як вбачається, у позовній заяві ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача аліменти на утримання двох малолітніх дітей у розмірі Ѕ частки від усіх видів доходу відповідача щомісячно до повноліття дітей, починаючи з дня пред'явлення позову до суду. У судовому засіданні апеляційної інстанції 11.10.2017 року ОСОБА_1 подала заяву про зменшення позовних вимог, у яких просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку з моменту подачі позову, тобто з 01.02.2017 року (а.с.52).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів.

Суд безпідставно вважав належним та допустимим доказом підтвердження виконання свого обов'язку щодо утримання дітей надану відповідачем довідку з місця роботи, оскільки із її змісту вбачається, що відповідач дійсно працює на посаді водія автотранспортних засобів в Національному банку України та з його заробітної плати на користь ОСОБА_1 перераховані аліменти у розмірі 33% за період з 01.05.2017 року по 31.07.2017 року (а.с. 27). При цьому суд не взяв до уваги, що із позовом до суду позивач звернулася 01.02.2017 року, а тому саме з цього часу підлягають стягненню аліменти на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей. Також суд помилково вважав, що 33% заробітної плати, як перераховуються відповідачем є належним розміром аліментів на утримання двох дітей сторін, оскільки такі відрахування здійснюються лише із заробітної плати відповідача, а позивач у своїх позовних вимогах просила стягнути з відповідача аліменти у частці від усіх видів його доходу. Отже, у разі пред'явлення виконавчого листа до виконання державним виконавцем в ході вчинення виконавчих дій буде здійснено ряд дій спрямованих на відшукування доходів, які отримуються відповідачем та з урахуванням їх сукупності буде визначено дійсний розмір у грошовому вимірі аліментів, яка складатиме 1/3 частку цих доходів. А відтак права позивача порушені не будуть, а на відповідача буде покладено обов'язок дійсно належним чином виконувати зобов'язання щодо утримання своїх дітей, покладених на нього законом.

Так, відповідно до п. 14 ч. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 (з наступними змінами) «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з одержуваної пенсії, за винятком надбавок до пенсії, що виплачуються інвалідам першої групи на догляд за ними.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України в редакції від 14.06.2017 року мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» було внесено ряд змін до Сімейного кодексу України, зокрема збільшено мінімально допустимий розмір аліментів на одну дитину та встановлено, що він не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України в редакції від 17.05.2017 р., що діє з 08.07.2017 року розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Положеннями частини ч. 3 ст. 181 СК України в редакції від 17.05.2017 р., що діє з 08.07.2017 року, визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч.2 ст. 183 СК України в редакції від 17.05.2017 р., що діє з 08.07.2017 року якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.70 Закону України "Про виконавче провадження" загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, колегія суддів виходить з того, що відповідач є працездатною особою, має стабільний дохід у вигляді заробітної плати, враховуючи право дитини на достатній рівень життя, а також фінансову можливість відповідача сплачувати аліменти у розмірі визначеному законом з урахуванням обов'язку обох батьків утримувати своїх дітей, колегія суддів вважає, що аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) ОСОБА_3, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду 01.02.2017року та до 08.07.2017 року та з 08.07.2017 року не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення найстаршою дитиною повноліття відповідатиме вимогам закону та не порушуватиме прав як позивача так і відповідача.

Колегія суддів, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, з'ясувавши дійсні обставини справи, дійшла висновку про те, що наведені у апеляційній скарзі доводи знайшли своє підтвердження під час перегляду справи апеляційним судом. Згідно наявних у матеріалах справи належних та допустимих доказах вбачається законність та обґрунтованість заявлених ОСОБА_1 вимог в частині їх задоволення апеляційним судом.

Отже, суд вказаних обставин не встановив, належної оцінки доказам зібраним по справі не надав та дійшов передчасного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст.ст. 60, 213, 214 ЦПК України щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи і дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Відповідно до положень ст. 309 ЦПК України, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

За наведених обставин, рішення суду першої інстанції не може бути залишене в силі, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, яким стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду 01.02.2017року та до 08.07.2017 року, та з 08.07.2017 року не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 704, 00 грн. на користь ОСОБА_1, а судові витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 640, 00 грн. в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, 308, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) аліменти на утримання двох дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) ОСОБА_3, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду 01.02.2017року та до 08 липня 2017 року, та з 08 липня 2017 року не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 704, 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 640, 00 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: