Справа № 645/5416/16-ц
Провадження № 2/645/500/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2017 року Фрунзенський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - Горпинич О.В.

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про вселення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, в остаточно уточненій редакції якого просила вселити її до належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_1. В обґрунтування позову посилалася на те, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_2, що підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Однак, незважаючи на те, що з 04.01.2017 року єдиним законним власником квартири є вона, відповідачі по справі протиправно чинять їй перешкоди у вселенні до належної на праві власності квартири, у звязку з чим порушені права та інтереси власника нерухомого майна, які підлягають судовому захисту. Позивачка посилаючись на норми Конституції України та Цивільного Кодексу України, зазначала, що відповідачі не мають жодного законного права продовжувати там проживати, а вона не хоче ламати вхідні замки на дверях до своєї власної нерухомості та самостійно займати своє житло, та такі дії відповідачів порушують права та законні інтереси позивача як власника майна, що спричиняють їй прямі та опосередковані збитки, що призводить до втрати вигоди.

На підставі викладеного до суду подано відповідний позов.

До судового засідання позивачка не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Відповідачі також в судове засідання не зявилися, повідомлялися про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили.

У зв'язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові докази у їх сукупності, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.01.2017 року ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3.

Відповідно до відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Харківській області, сформованих станом на 29.11.2016 року: ОСОБА_6 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 100, ОСОБА_5 зареєстрованим не значиться, ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 46, кв. 67, ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Статтею 16 ЦК України встановлені способи захисту цивільних прав та інтересів, у тому числі і права власності, зокрема шляхом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно зі статтею 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, а припинення права власності можливе лише з підстав, передбачених статтею 346 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Предмет доказування це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Доведенню підлягають тільки ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, по якій виник спір.

Зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів, суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Проте, всупереч вимогам ЦПК України, позивачка не надала жодного доказу на підтвердження позовних вимог, що відповідачі мешкають за спірною адресою та добровільно не бажають звільнити житлове приміщення.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 197, 212, 213, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено через Фрунзенський районний суд м. Харкова до Апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з моменту отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -