29 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ЄвграфовоїЄ.П., Карпенко С.О.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про стягнення суми за договором банківського вкладу,
за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» на рішення Індустріального районного суду
м. Дніпропетровська від 29 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2017 року,
в с т а н о в и л а:
У травні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» (далі - ПАТ «Кредобанк») про стягнення суми за договором банківського вкладу.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 13 березня 2007 року між ним та Відкритим акціонерним товариством «Кредобанк», після перейменування - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Кредобанк», укладено договір банківського вкладу на строк до 13 березня 2027 року. На виконання умов договору він вніс на депозитний рахунок кошти у розмірі 80 000 дол. США з отриманням за користування ним 5,6 %. На його неодноразові звернення з заявою про дострокову видачу коштів з депозитного рахунку, що відповідає умовам договору, відповідач відмовлявся видати кошти, у зв'язку з цим порушується його право.
Крім того, 20 грудня 2007 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір, за яким він отримав кредит у розмірі 631 250 грн для придбання автомобіля «RANGE ROVER». Маючи у своєму розпорядженні його депозитні кошти та повноваження щодо їх звернення на свою користь у рахунок погашення його зобов'язань, відповідач замість цього розпочав процедуру звернення стягнення на указаний автомобіль. Також, йому стало відомо, що грошові кошти з його депозитного рахунку були видані банком по видатковому касовому ордеру, підпис на якому від його імені про отримання коштів, йому не належить.
Справа розглядалась судами неодноразово.
Останнім рішенням Індустріального районного суду
1 204 800 грн, основні та додаткові відсотки в розмірі 54 353,45 дол. США, що еквівалентно 818 562 грн 96 коп., всього стягнуто 2 023 362 грн 96 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2017 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2014 року залишено без змін.
У касаційній скарзі ПАТ «Кредобанк» просить скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 січня
2017 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із доведеності заявлених позовних вимог про те, що внесені позивачем грошові кошти на депозитний рахунок на його вимогу відповідачем не повернуті, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача указаної суми визнав обґрунтованими.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 13 березня 2007 року між ОСОБА_4 та ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого ПАТ «Кредобанк» укладено договір банківського вкладу «Рантьє»
20 грудня 2007 року між ОСОБА_4 та відповідачем укладено кредитний договір № 87/07-Ф, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 631 250 грн строком до 2014 року для здійснення часткової оплати за договором купівлі-продажу № 2111-01 від 21 листопада 2007 року транспортного засобу «RANGE ROVER», 2007 року випуску,
№ кузова НОМЕР_1.
За умовами кредитного договору відповідач має право здійснювати договірне списання коштів з рахунків позивача, що відкриті в банківських установах, на свою користь в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 87/07-Ф від 20 грудня 2007 року. Маючи у своєму розпорядженні депозитні кошти та повноваження щодо їх звернення на свою користь у рахунок погашення заборгованості, відповідач цього не зробив і розпочав процедуру звернення стягнення на автомобіль «RANGE ROVER», 2007 року випуску, № кузова НОМЕР_1.
20 грудня 2007 року грошові кошти з депозитного рахунку
ОСОБА_4 в розмірі 80 000 дол. США були видані банком по видатковому касовому ордеру згідно заяви про видачу готівки № 219505, підпис на якій не належить позивачу, що підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи від 09 вересня 2010 року № 63/04-202, в яком встановлено, що підпис від імені отримувача коштів на заяві про видачу готівки від 20 грудня 2007 року виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою.
Представник відповідача, заперечуючи проти позову, звернувся до суду із письмовим клопотанням про проведення почеркознавчої експертизи з метою вирішення питання про те, чи дійсно у заяві про видачу готівки від
20 грудня 2012 року підпис виконано не ОСОБА_4
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від
10 вересня 2014 року за клопотанням представника відповідача по справі була призначена судова почеркознавча експертиза документу.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від
05 листопада 2014 року провадження у справі було відновлено, оскільки представником відповідача не надано оригіналу документа для проведення експертизи.
Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2015 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки, за клопотанням представника відповідача по справі призначено судову-почеркознавчу експертизу з метою з'ясування чи виконаний підпис на оригіналі заяви на видачу готівки від 20 грудня 2007 року № 219504 в графі «Підпис Отримувача», саме ОСОБА_4
Підпис від імені ОСОБА_4 у графі «Підпис Отримувача» у заяві на видачу готівки від 20 грудня 2007 року № 219504виконано не
ОСОБА_4, а іншою особою з наслідуванням його підпису (а. с. 164-170, т. 2).
Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року за клопотанням представника відповідача призначено другу судово-почеркознавчу експертизу з метою з'ясування питання, чи виконано підпис в графі «Підпис Отримувача» в заяві на видачу готівки від 20 грудня 2007 року № 219505 ОСОБА_4 або іншою особою.
Згідно висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 07 липня 2016 року № 3270/3271/16-32 підпис від імені ОСОБА_4 у графі «Підпис Отримувача» в оригіналі заяви на видачу готівки № 219505 від 20 грудня 2007 року, виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи використання технічних засобів.
Підпис від імені ОСОБА_4 у графі «Підпис Отримувача» в оригіналі заяви на видачу готівки № 219505 від 20 грудня 2007 року виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_4 (а. с. 241-247, т. 2).
Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. У ч. 3 ст. 1058 ЦК України вказано, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (гл. 72 ЦК України).
Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.
Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.
Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з виснвоокм якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки по справі проведено чисельні судові почеркознавчі експертизи, за висновками яких було беззаперечно встановлено, що грошові кошти з банківського вкладу «Рантьє»
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 січня
2017 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.
Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» відхилити.
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від

29 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про стягнення суми за договором банківського вкладу залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова С.О. Карпенко