УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 14 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 11 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який уточнив в ході розгляду справи та остаточно просив стягнути з відповідачів матеріальну шкоду в сумі 24 000 грн та 793 грн 60 коп. судових витрат.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що у листопаді 2012 року на належній йому прибудинковій території, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, він виявив неодноразові незаконні проникнення та зникнення (викрадення) насосу (помпи) для подачі води, незаконне самовільне зайняття частини земельної ділянки на місці, де знаходилась свердловина для води та був ручний насос, зведення самовільної добудови на фундаменті до будинку АДРЕСА_2, про що ним було повідомлено правоохоронні органи.

Також позивач вказував, що згодом було установлено, що протиправні дії здійснювалися ОСОБА_7 та ОСОБА_6, які мешкають у сусідньому будинку по АДРЕСА_2, проте незважаючи на неодноразові попередження про порушення законодавства вони відкрито продовжують проникати на належну йому прибудинкову територію.

Зважаючи на вищевикладене ОСОБА_4 просив задовольнити позов.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 14 грудня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 11 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 14 грудня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свої доводи неправильним застосування норм матеріального та порушенням норм процесуального права, просить скасувати судові рішення у справі та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи ОСОБА_4 у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, врахували роз'яснення, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», а також Акт комісії в складі депутатів Рахівської районної ради, землевпорядника Великобичівської селищної ради та дільничних інспекторів міліції від 05 листопада 2012 року, яким встановлено самочинне будівництво житлового будинку ОСОБА_5 (а. с. 91), дійшовши обґрунтованого висновку про недоведення позивачем вини відповідачів у спричиненні йому шкоди та наявності причинного зв'язку між цим, оскільки надані ним докази місять виключно відомості про наявність факту самочинного будівництва відповідачами господарської споруди та відсутності ручного насосу у господарстві позивача, але не доводять складову вини відповідачів, відповідно за умови настання якої наставало б деліктне зобов'язання.

Також судами обґрунтовано не взято до уваги лист Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області від 14 грудня 2012 року, яким повідомлено ОСОБА_4, що за фактами, наведеними в письмовій заяві щодо неправомірних дій з боку ОСОБА_8, слідчим Рахівського РВУ МВС відкрито кримінальне провадження, оскільки результати досудового розслідування відсутні.

Не ґрунтуються на матеріалах справи і посилання у касаційній скарзі на те, що саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини, оскільки наданим позивачем актом від 05 листопада 2012 року встановлено наявність зрізаного дерева та відсутність ручного насосу, однак не зазначено ким саме це зроблено. Крім цього, виявилося неможливим встановити межу між суміжними земельними ділянками, оскільки відсутні державні акти на землю та межові знаки між господарствами. Тобто доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, які б мали спростувати відповідачі позивачем не було надано.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судів попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 14 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 11 квітня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович