Справа № 359/6809/17,
провадження № 2-з/359/2373/2017
УХВАЛА
іменем України
17 жовтня 2017 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі

головуючого судді Муранової-Лесів І.В..

при секретарі Степаненко А.О..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про відновлення на квартирному обліку, -

В С Т А Н О В И В :
В провадженні Бориспільського міськрайонного сужу Київської області знаходиться дана цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , якою заявлено вимогу: визнати недійсним рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 м.Бориспіль про зняття ОСОБА_2 , померлого чоловіка позивача ОСОБА_1 , з квартирного обліку з 28.06.1994 року та зарахування його на квартирний облік з 03.09.1997 у військовій частині НОМЕР_1 , яке оформлене протоколом №8 від 25 вересня 2012 року ; зобов`язати відповідача поновити позивача ОСОБА_1 , як вдову померлого ОСОБА_2 на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 м Бориспіль з 28.06.1994 року.

12.10.2017 року представником позивача до суду була подана заява про забезпечення позову шляхом заборони військовій частині НОМЕР_1 в особі житлової комісії Міністерства оборони України здійснювати розподіл житлових приміщень, а також наданий документ, що підтверджує сплату судового збору в сумі 320 гривень.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача зазначає, що сім`ю позивача було безпідставно перенесено з квартирної черги з 28.06.1994 року на 03.09.1997 року неправомірним. Також зазначено, що 30 червня 2017 року відбулося засідання житлової комісії ВЧ НОМЕР_1 , на якому відбувся розподіл житлових приміщень для постійного проживання у м. Бориспіль (відповідно до витягу з Протоколу № 10 від 30.06.2017 р. було надано 37 квартир на загальну чергу, 4 квартири зі списку першочерговиків, 4 квартири зі списку поза черговиків). За змістом заяви представник позивача стверджує, що розподіл квартир відбувався особам, які перебувають на квартирному обліку у період з 25.07.1993 року по 22.11.1995 року. Заявник звертає увагу, що у разі задоволення позову, чергу позивача на квартирному обліку буде відновлено з 28.06.1994 року, і в разі подальшого розподілу житлових приміщень вона має право на отримання житла, та що житло отримали ті, хто стояв пізніше у черзі, з 1995 року. Також зазначено, що невжиття заходів забезпечення позову, надасть можливість відповідачу здійснювати в подальшому розподіл житла, особам, які перебувають в черзі на квартирному обліку після позивача, і позивач не зможе отримати передбачене законом їй житло, а отже будуть порушені її права.
В судовому засіданні позивач та її представник заяву про забезпечення позову підтримали. Представник відповідача проти задоволення заяви заперечує, вважає її необґрунтованою.

Дослідивши подану заяву, суд прийшов до висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення.

За змістом ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується в тому числі: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам; 8) встановленням обов`язку вчинити дії щодо унеможливлення доступу користувачів мережі Інтернет до об`єктів права інтелектуальної власності, правомірність використання (розміщення) яких у мережі Інтернет є предметом спору.
За змістом ч.2 цієї статті, у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Як роз`яснено Верховним Судом України в п.4 Постанови Пленуму від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.
Так, як було звернуто увагу представником відповідача, зазначений в заяві орган, вочевидь помилково, зазначений як житлова комісія Міністерства оборони України, а отже не може бути структурним підрозділом чи органом, який створений саме відповідачем у справі Військовою частиною НОМЕР_1 .

Крім того, з долучених до заяви про забезпечення позову витягу з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 30.06.2017 року №10, вбачається, що зазначений, створений відповідачем орган ухвалив рішення на виконання своїх делегованих повноважень, і дане рішення позивачем не оспорюється. Водночас вжиття зазначених позивачем заходів призведе до порушення прав та інтересів інших військовослужбовців, які не залучені до у часті у справі та перебувають на квартирному обліку, в тому числі тих, хто має право на першочергове та позачергове квартирне забезпечення.

З урахуванням викладеного, слід дійти до висновку, що вжиття заходів забезпечення позову, про які просить представник позивача, з підстав, що можуть виникнути складнощі при виконанні рішення суду у разі подальшого розподілу житла особам, які перебувають в черзі після позивача, призведе до того, що суд вийде за межі заявлених позовних вимог, в той час як завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, з дотриманням принципів законності, змагальності та диспозитивності цивільного процесу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 151-153, 209, 293ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:
В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони військовій частині НОМЕР_1 в особі житлової комісії Міністерства оборони України здійснювати розподіл житлових приміщень - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд протягом п`яти днів з моменту її оголошення, для осіб, які не були присутні при її оголошенні протягом п`яти днів з моменту отримання копії ухвали.

Суддя І. В. Муранова-Лесів