Справа №590/723/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1563/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

18 жовтня 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Кононенко О. Ю.,

суддів - Левченко Т. А. , Криворотенка В. І. ,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 16 серпня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Територіальної громади м. Дружба Дружбівської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 16 серпня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до Територіальної громади м. Дружба Дружбівської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

При цьому зазначає, що вони з чоловіком добросовісно заволоділи майном, відкрито ним володіли протягом 10 років, що було очевидним усім сусідам, свідкам та місцевій владі, сплативши за нього гроші власникам, отримавши від них довіреність на право оформлення та письмову згоду на продаж будинку та, отримавши інвентаризаційну справу цього житлового будинку. Вказує, що вони не знали і не могли знати про відсутність у них підстав для набуття права власності.

Сторони повідомлені про час і місце розгляду справи в установленому законом порядку.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно з довідкою КП «Глухівське БТІ» № 26 від 16 травня 2017 року, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 10 по вул. Березова (стара назва вулиці Радянська Україна) м. Дружба Ямпільського району Сумської області зареєстрований в КП «Глухівське БТІ» станом на 31 грудня 2012 року за власником ОСОБА_4 (а.с. 16).

Згідно зі свідоцтвом про право особистої власності від 10 серпня 1964 року, домоволодіння № 10, розташоване по вул. Радянська Україна в м. Дружба дійсно належить ОСОБА_4 (а.с. 21).

На зазначений житловий будинок виготовлено технічний паспорт та заведена інвентаризаційна справа № 1326, у яких власником зазначено ОСОБА_4 (а.с. 8, 17-19).

27 червня 2006 року ОСОБА_4 довіреністю, яка видана строком на три роки, уповноважив ОСОБА_5 продати належний йому житловий будинок та земельну ділянку по вул. Радянська Україна № 10 в с. Дружба Ямпільського району Сумської області (а.с. 7).

Згідно з заявою від 27 червня 2006 року ОСОБА_6, яка є дружиною ОСОБА_4, надала письмову згоду останньому на продаж спірного житлового будинку, земельної ділянки та укладення договору купівлі-продажу (а.с. 10).

03 квітня 2015 року ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-БП № 242288 (а.с. 11).

З довідки виконавчого комітету Дружбівської міської ради № 523 від 18 липня 2017 року вбачається, що ОСОБА_3, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно фактично проживає без реєстрації за адресою: м. Дружба, вул. Березова (Радянської України), будинок № 10 Ямпільського району Сумської області понад 10 років. Згідно із свідоцтвом про право власності, житловий будинок за вищевказаною адресою належить ОСОБА_4, інформація про місцеперебування якого у Дружбівської міської ради відсутня (а.с. 12).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що власником житлового будинку є ОСОБА_4, доказів того, що зазначена особа втратила право власності на будинок у справі немає, що унеможливлює визнання за позивачем права власності на житловий будинок за набувальною давністю. Крім того, смерть ОСОБА_4 не підтверджена доказами, а судові рішення про визнання його безвісті відсутнім або померлим суду не надано.

Відповідно до вимог ст. ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частина 2 ст. 41 Конституції України передбачає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжувала відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, за рішенням суду набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

За п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. п. 9, 11, 13 - 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові, правильно взяв до уваги ту обставину, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи, власником вказаного нерухомого майна є ОСОБА_4, який не визнаний безвісно відсутнім або померлим, не відмовився від права власності, а позивач користувалася ним без будь-яких правових підстав.

З наданих доказів не вбачається, що ОСОБА_3 зверталася до відповідних органів та служб для переоформлення рахунків чи домоволодіння на своє імя, а з 1977 року і на цей час взагалі зареєстрована за іншою адресою, а саме в АДРЕСА_1.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову із заявлених підстав.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були повно та всебічно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 16 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -