У х в а л а

іменем україни

19 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ДемяносоваМ.В.,

МаляренкаА.В.,

СитнікО.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 02 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 01 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати ОСОБА_4 протягом 10-ти днів з дня вступу рішення в законну силу зареєструвати його в секторі міграційної служби Коростишівського району Житомирської області, за постійним місцем проживання АДРЕСА_2, для чого надати в сектор міграційної служби Коростишівського району Житомирської області будинкову книгу та внести в неї відповідну відмітку про його реєстрацію.

Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 02 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4 залишено без розгляду.

ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що 13 листопада 2013 року вона стала власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування частини житлового будинку.

За даним домоволодінням був зареєстрований і ОСОБА_5, який фактично не проживає і не користується житловим будинком з липня 2011 року.

ОСОБА_5 ще до того часу як ОСОБА_4 стала власником будинку залишив його та з того часу не вселявся, речей своїх у ньому не залишав. Як новий власник домоволодіння, вона не давала дозволу на вселення відповідача в будинок.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 02 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 01 грудня 2016 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 11 червня 2015 року здоволено позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та останнього визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 30 липня 2015 року вказане рішення Коростишівського районного суду Житомирської області скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено за безпідставністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст.64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Положеннями ст. 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважні причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Виходячи з наведеного, при доведеності не проживання без поважних причини особи більше року в будинку вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням на підста цієї статті.

Судами встановлено, що ОСОБА_5 не проживає за вказаною адресою, оскільки йому чинять перешкоди у доступі до житла.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальна справ у п. 34 своєї постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інша речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідноси які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.

Також установлено, що відповідач є членом сім'ї позивача у розумінні ст. 64 ЖК Української PCP, а саме батьком позивача.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 року відхилити, рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 02 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 01 грудня 2016 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.В. Дем'яносов

А.В.Маляренко

О.М.Ситнік