Номер провадження: 22-ц/785/5539/17
Номер справи місцевого суду: 522/1091/17
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня2017 року,

встановила:

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, просила визнати незаконним та скасувати наказ №61 директора Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» ОСОБА_2 від 20 грудня 2016 року про звільнення її з посади касира причалу №114 «Бугово» за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, поновити її на посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 18036 грн. 66 коп.

Позов обґрунтовано тим, що позивач працювала у ГО «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» на посаді касира причалу №114 «Бугово». Начальник причалу №114 «Бугово» ОСОБА_4 запропонував їй звільнитись, інакше її буде звільнено у зв'язку з втратою довіри. З 23.11.2016 року ОСОБА_3 пішла у відпустку. 06.12.2016 року, перебуваючи у відпустці, вона власноручно написала та надала відповідачу заяву про звільнення за власним бажанням після виходу з відпустки. 15.12.2016 року ОСОБА_3 вирішила не звільнятись та написала заяву про відкликання заяви про звільнення, яку направила поштою 15.12.2016 року. Після закінчення відпустки 20.12.2016 року позивач вийшла на своє робоче місце в м. Чорноморськ з наміром продовжити роботу, проте була повідомлена про звільнення згідно наказу №61 директора ГО «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» ОСОБА_2 від 20.12.2016 року, необхідність отримання розрахунку та трудової книжки. Позивач ознайомилась з оскаржуваним наказом про звільнення №61, підписала його та отримала розрахунок і трудову книжку. Позивач вважає, що її було звільнено незаконно, оскільки вона відізвала заяву про звільнення.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 також зазначає, що наказ про її звільнення суперечить ч. 2 ст. 38 КЗпП України. З огляду на це, її повинно бути поновлено на роботі та стягнено з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України. Позивач вважає своє звільнення безпідставним, незаконним та проведеним з порушенням трудового законодавства.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_3 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Сторони в судове засідання не з'явилися. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином.

Відповідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Справа розглянута апеляційним судом на підставі ч. 2 ст. 197 та ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 18.04.2014 року ОСОБА_3 була прийнята на роботу на посаду касира причалу №114 «Бугово» ГО «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів».

З 23.11.2016 року позивач перебувала у відпустці тривалістю 24 дні. 06.12.2016 року ОСОБА_3 виявила бажання звільнитись 20.12.2016 року, про що власноручно написала та надала заяву про звільнення за власним бажанням.

В матеріалах справи знаходиться також оскаржуваний наказ №61 директора ГО «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» ОСОБА_2 від 20.12.2016 року про звільнення ОСОБА_3 з посади касира причалу №114 «Бугово» за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, переведення ОСОБА_5 на постійну роботу касира причала №114 «Бугово», з зазначеним наказом позивачка була ознайомлена того ж дня та отримала трудову книжку.

Підстави по розірванню трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника передбачені ст. 38 КЗпП України.

У п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року роз'яснено, що по справах про звільнення за ст. 38 КЗпП суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору. Подача працівником заяви з метою уникнути відповідальності за винні дії не може розцінюватись як примус до цього і не позбавляє власника або уповноважений ним орган права звільнити його за винні дії з підстав, передбачених законом, до закінчення встановленого ст. 38 КЗпП строку, а також застосувати до нього протягом цього строку в установленому порядку інше дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника (постанова Верховного Суду України по справі №6-33цс14 від 21.05.2014 року).

Згідно ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Доводи позивача про те, що насправді вона не хотіла звільнятись з займаної посади, а зробила це під тиском безпосереднього керівника - ОСОБА_4 належними доказами не підтверджено.

Твердження апеляційної скарги про те, що 15.12.2016 року в головному офісі відповідача у ОСОБА_3 відмовились прийняти заяву про відкликання її заяви про звільнення є недоведеними та спростовуються поясненням свідка ОСОБА_6

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 не повідомила належним чином директора відповідача про своє небажання звільнятись та про написання 15.12.2016 року заяви про відкликання заяви про звільнення. Надіслану позивачем заяву від 15.12.2016 року про відмову від звільнення за власним бажанням відповідач отримав лише 10.01.2017 року, про що є відмітка в журналі реєстрації вхідної кореспонденції.

Тобто, протягом проміжку часу з 06.12.2016 року по 20.12.2016 року, від дня написання заяви позивачем про звільнення до дня звільнення, відповідача не було повідомлено про намір позивача продовжувати роботу на займаній посаді. Таким чином, позивачка мала можливість своєчасно повідомити працедавця про бажання продовжити роботу, але свідомо цього не зробила.

Обґрунтованих заперечень щодо встановлених обставин ОСОБА_3 до апеляційного суду не надано та в апеляційній скарзі не зазначені.

Оскільки наказ №61 директора ГО «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» ОСОБА_2 від 20 грудня 2016 року про звільнення ОСОБА_3 з посади касира причалу №114 «Бугово» за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України відповідає законодавству України, звільнення позивача було проведено з дотриманням встановленого законом порядку, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови ОСОБА_3 у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Наявність чи відсутність наведених обставин та можливість встановлення відповідних фактів суд вирішує відповідно до положень ст. ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, за якими сторони при вирішенні справи зобов'язані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

О.С.Комлева

Ю.І.Кравець