Справа № 758/2720/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2017 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

за участю:

представника позивача - Головко І.І.

представника відповідачів - ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Завод «Кузня на Рибальському» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення з гуртожитку з наданням іншого житлового приміщення, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачі Акціонерне товариство «Завод «Ленінська кузня», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Завод «Кузня на Рибальському», звернулись до суду з позовом до відповідачів про їх виселення з кімнати АДРЕСА_1 з наданням іншого житлового приміщення, мотивуючи позовні вимоги тим, що даний гуртожиток підлягає знесенню у зв'язку з будівництвом Подільського мостового переходу через Дніпро, а мешканці даного гуртожитку підлягають виселенню з наданням іншого житла.

Мотивують вимоги тим, що відповідно до рішення Київської міської ради від 12.07.2012 №675/8012 з відповідними змінами, їх було зобов'язано протягом 60 днів з дати отримання бюджетних коштів відселити мешканців гуртожитку в придбані за рахунок бюджетних коштів квартири з дотриманням вимог ЖК України.

Зазначають, що в кімнаті АДРЕСА_1 проживає сім'я відповідачів у складі подружжя та їхнього повнолітнього сина. Даній сім'ї до моменту звернення до суду з даним позовом ними пропонувалися на вибір різні варіанти двокімнатної квартири, які вони, як позивачі мали намір придбати для відселення відповідачів. Однак, відповідачі відмовлялися отримувати оглядові корінці, що змусило їх прийняти рішення про надання відповідачам у користування кімнат у гуртожитках, які належать їм на праві власності.

Звертають увагу суду на те, що подружжю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 видали спеціальний ордер на вселення до кімнати АДРЕСА_2, а їхньому сину - відповідачу ОСОБА_5 - на вселення до кімнати АДРЕСА_3.

Посилаючись на те, що відповідачі самоусунулися від вирішення питання про придбання для них квартири в м. Києві взамін кімнати, яку вони займали у гуртожитку, в той час, коли такий гуртожиток підлягає знесенню, а також на ті обставини, що вони на підставі ст.132 ЖК України мають право виселити таких осіб з наданням іншого житла, звернулись до суду з даним позовом, в якому просили суд виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з кімнати АДРЕСА_1 з наданням іншого житла для проживання - кімнати АДРЕСА_2, а також виселити ОСОБА_5 з кімнати АДРЕСА_1 з наданням іншого жилого приміщення для проживання - кімнати АДРЕСА_3.

В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала, обґрунтувавши поясненнями, просить позов задовольнити з викладених у ньому підстав. Просить врахувати додаткові обставини, відповідно до яких, за час розгляду справи відповідачам пропонувалося для придбання 32 варіанти двокімнатних квартир площею від 46 до 70 кв. м., однак останні від придбання квартир відмовилися.

Відповідачі та їх представник у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову, обґрунтувавши запереченнями, посилаючись на його безпідставність, несправедливість та відсутність правових підстав для виселення сім'ї з гуртожитку.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів та їхнього представника, покази свідка ОСОБА_7, яка підтвердила обставини пропонування багатьох варіантів квартир для придбання сім'ї ОСОБА_3 ще до подачі позову до суду, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є наймачем кімнати АДРЕСА_1. ОСОБА_4 як дружина наймача та ОСОБА_5 як його син є членами сім'ї наймача та зареєстровані в гуртожитку з 18.06.1993 року, про що свідчить довідка від 03.10.2016 року №158, видана ДП „ЖЕК- ЗАТ „ЗЛК" (а.с.10).

Гуртожиток по АДРЕСА_1 є власністю ПАТ „Завод „Ленінська кузня", правонаступником якого є ПрАТ «Завод «Кузня на Рибальському» (а.с.11).

З метою забезпечення будівництва Подільського мостового переходу через річку Дніпро в місті Києві Київською міською радою було прийняте Рішення № 1153/1814 від 12.07.2007 року зі змінами згідно Рішення № 675/8012 від 12.07.2012 року «Про заходи, спрямовані на забезпечення будівництва Подільського мостового переходу річку Дніпро в місті Києві», відповідно до якого ПАТ «Завод „Ленінська кузня» зобов'язано відселити мешканців з гуртожитку по АДРЕСА_1 за рахунок коштів, виділених з бюджету м. Києва, та знести дану будівлю гуртожитку (п.4.1-4.2 Рішення) (а.с.14-15).

Відповідно до Договору № 07/03-2014 від 07.03.2014 року, укладеного між ПАТ «Завод «Ленінська кузня» та Комунальним підприємством «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва», позивач зобов'язаний забезпечити відселення з гуртожитку включно шляхом купівлі за бюджетні кошти сім'ям житла за тристоронніми договорами купівлі-продажу.

На виконання вимог Рішення Київської міської ради № 1153/1814 від 12.07.2007 року зі змінами згідно Рішення № 675/8012 від 12.07.2012 року «Про заходи, спрямовані на забезпечення будівництва Подільського мостового переходу річку Дніпро в місті Києві», позивач отримав від відповідачів документи про склад сім'ї наймача - довідку за Формою №3 від 20.03.2014 року та Довідку Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 19.03.2014 року, відповідно до якої сім'я відповідачів перебуває на квартирному обліку як сім'я, яка потребує поліпшення житлових умов (а.с. 26,27).

З урахуванням вимог ст.ст. 50, 109, 114 ЖК Української PCP, відповідно до яких відповідачі підлягають виселенню з гуртожитку у зв'язку з його знесенням з наданням іншого жилого приміщення, яке повинно знаходитись в межах даного населеного пункту і відповідати встановленим санітарним і технічним нормам, ПрАТ «Завод «Кузня на Рибальському» прийняв рішення про придбання для сім'ї відповідачів - подружжя ОСОБА_3 та їхнього повнолітнього сина за кошти державного бюджету двокімнатну квартиру у м. Києві, площа якої відповідала б нормам, передбаченим Постановою Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів та Президії Київської міськради профспілок від 30.04.1991 року № 234, а саме 13,65 кв. м. жилої площі, але не більше 1 кімнати на одну особу, і не менш як 9 кв. м жилої площі, при середній забезпеченості громадян у м. Києві жилою площею 9,0 кв. м. на одну особу.

Судом встановлено, що впродовж періоду вересень-жовтень 2016 року відповідачам пропонувалося позивачем для придбання у їхню власність на вибір 9 двокімнатних квартир, однак відповідачі відмовлялися отримувати оглядові корінці та не надавали згоду на придбання однієї з таких квартир у їхню власність.

Дані обставини підтверджуються копіями оглядових корінців, Актами про відмову їх отримувати, складеними робочою групою позивача (а.с.28-45), а також показами свідка ОСОБА_7

Зважаючи на недосягнення згоди між позивачем та відповідачами щодо вибору квартири, з метою виконання вимог Рішення Київської міської ради № 1153/1814 від 12.07.2007 року зі змінами згідно Рішення № 675/8012 від 12.07.2012 року «Про заходи, спрямовані на забезпечення будівництва Подільського мостового переходу річку Дніпро в місті Києві», позивач прийняв спільне рішення адміністрації та профкому про надання відповідачам у користування кімнат в іншому гуртожитку, належному позивачу.

Так, 05.10.2016 року на підставі ст.ст. 128, 129 ЖК Української PCP, відповідно до яких жила площа в гуртожитку надається у користування особі за спільним рішенням адміністрації підприємства та відповідного профспілкового комітету і виданого на його підставі спеціального ордеру, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу, ПАТ „Завод „Ленінська кузня" прийняв спільне рішення адміністрації та профкому, відповідно до якого надав сім'ї відповідачів замість кімнати АДРЕСА_1, дві кімнати у гуртожитках, а саме: подружжю: ОСОБА_3 та його дружині ОСОБА_4 окрему кімнату АДРЕСА_2, з задачею їм спеціального ордера на цю кімнату; їхньому повнолітньому сину ОСОБА_5 - окрему кімнату АДРЕСА_3, з видачею йому спеціального ордера на цю кімнату (а.с.48-49).

Судом встановлено, що зазначені гуртожитки за адресою АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 належать на праві власності ПАТ „Завод „Ленінська кузня" (а.с. 46, 47).

Крім того, встановлено, що впродовж часу розгляду даної справи у суді позивач більше 30 разів продовжував пропонувати відповідачам двокімнатні квартири різної площі та в різних районах міста Києва для придбання у їхню власність, однак відповідачі від пропозицій відмовлялися, що підтверджується також наданими суду як копіями оглядових корінців, Актами про відмову їх отримувати, складеними робочою групою позивача.

Спір між сторонами виник з приводу того, що відповідачі у добровільному порядку виселятися з гуртожитку, який підлягає знесенню, не бажають та для свого проживання не обрали квартиру, яка б була б придбана у їхню власність позивачем, у зв'язку з чим позивач заявив вимогу про примусове виселення відповідачів з наданням їм іншого жилого приміщення, що ґрунтується на нормах чинного законодавства і тому є правомірною.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільній справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Відповідно до ст. 9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно із ст. 109 ЖК Української PCP виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Відповідно до ст. 132 ЖК Української PCP осіб, які проживають у гуртожитках, виселяють у разі знесення будинку або переобладнання будинку (жилого приміщення) в нежилий, а також якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом. При цьому виселюваним надається інша жила площа в гуртожитку або інше жиле приміщення.

Оскільки, як було встановлено судом, надати інше жиле приміщення для проживання відповідачів не виявилося можливим через непогодження відповідачами варіанту набуття у їхню власність житла, а також з огляду на те, що у користування відповідачам надано окремі кімнати у гуртожитку, належному позивачу, суд приходить до висновку про законність вимог позивача, а тому і про задоволення позову в повному обсязі.

За таких обставин відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 потрібно виселити з кімнати АДРЕСА_1 та який підлягає знесенню, до кімнати АДРЕСА_2.

Також виселенню підлягає ОСОБА_5 з кімнати АДРЕСА_1 та який підлягає знесенню до кімнати АДРЕСА_3.

Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснив, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку про правомірність звернення позивача до суду та вважає обраний спосіб захисту таким, що може бути застосований судом.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статті 15-16 ЦК України визначають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, тощо.

Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, оскільки відповідачами в порушення вимог ст.60 ЦПК України не надано суду доказів в підтвердження об'єктивності їх заперечень в силу чого, суд може відмовити в задоволенні вимог позивача, вимоги ж позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, підтверджені належними доказами та є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи вищевикладене, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню солідарно 1600 грн. судового збору.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 33, 47 Конституції України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 9, 97, 109, 116, 128, 129. 132 ЖК Української PCP, ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Постановою Рада Міністрів УРСР від 03.06.1986 № 208. чинної на день виникнення правовідносин. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року керуючись ст.ст. 3, 10, 14, 57, 79, 88, 209, 213, 214, 215, 218, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4 з кімнати АДРЕСА_1 та який підлягає знесенню до кімнати АДРЕСА_2.

Виселити ОСОБА_5 з кімнати АДРЕСА_1 та який підлягає знесенню до кімнати АДРЕСА_3.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Приватного акціонерного товариства «ЗАВОД» КУЗНЯ НА РИБАЛЬСЬКОМУ» судовий збір в розмірі - 1600,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Декаленко