Справа № 161/8110/17
Провадження № 2/161/2753/17
У Х В А Л А

23 жовтня 2017 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі :

головуючого судді Івасюти Л.В.,

при секретарі Маковецькій Т.М.

з участю позивача ОСОБА_1

її представника ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, управління охорони здоров'я Луцької міської ради, про встановлення факту та визнання недійсним договору дарування на спільно нажите майно,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, управління охорони здоров'я Луцької міської ради про встановлення факту, що особа не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними при дачі письмової згоди на укладення договору дарування на спільно нажите майно, мотивуючи позов тим, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними при дачі письмової згоди своєму чоловікові ОСОБА_8 на дарування дочці ОСОБА_3 та онучці ОСОБА_5 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Белінського,10 в місті Луцьку Волинської області. Станом на 12 липня 2007 року її мати ОСОБА_7 за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, так як хворіла стійким хронічним психічним захворюванням-судинною деменцією, що підтверджується висновком посмертної судово-медичної експертизи №519 від 01.12.2011року Волинської обласної психіатричної лікарні №1, та №723 від 26 вересня 2008 року Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні м. Львів вул. Кульпарківська, 95. Дані експертизи були проведені на підставі ухвали Луцького міськрайонного суду від 07 серпня 2008 року у справі №2-2234/2011року, провадження №2/0308/2012 року.

Встановлення факту, що при подачі заяви 12 липня 2007 року ОСОБА_7 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, так як хворіла стійким хронічним психічним захворюванням-судинною деменцією, їй необхідне для звернення в суд про перегляд рішення за нововиявленими обставинами про визнання договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями по вулиці Белінського, 10 в місті Луцьку від 12 липня 2007 року, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 і ОСОБА_5 недійсним.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області суду від 17 травня 2012 року у справі №2-2234/2011року, провадження №2/0308/2012 року було визнано договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вулиці Белінського, 10 в місті Луцьку, укладеного 12 липня 2007 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 та ОСОБА_5 недійсним.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 05 жовтня 2012 року в даній справі скасовано рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області суду у справі №2-2234/2011року, провадження №2/0308/2012року, з підстав що висновок експертів суперечить матеріалам цивільної справи, показам свідків на підставі яких проводилась експертиза, який на думку колегії був помилково оцінений як безперечний доказ не усвідомлення ОСОБА_9С,на момент вчинення правочину,своїх дій та неможливості керувати ними.

Посилаючись на вищенаведене, позивач просила суд встановити факт, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними при дачі письмової згоди своєму чоловікові ОСОБА_8 при даруванні дочці ОСОБА_3 та онучці ОСОБА_5 житлового будинку з господарськими будівлями по вулиці Белінського, 10 в місті Луцьку, Волинської області; визнати недійсним договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вулиці Белінського, 10 у мсіті Луцьку Волинської області, укладеного 12 липня 2007 року між ОСОБА_8, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, укладений за згодою ОСОБА_7, яка на момент його укладення, не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача просить закрити провадження у справі, оскільки спір між тими самими сторонами про той самий предмет вирішено.

Заслухавши пояснення сторін, та їх представників, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що провадження по справі слід закрити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 вже зверталася в суд із позовом до відповідачів про визнання вищевказаного договору дарування недійсним, посилаючись на те, що будинок по вул.Белінського, 10 у місті Луцьку належав на праві власності її батькам: ОСОБА_7 та ОСОБА_8. Зазначала, що у батька була часткова періодична втрата пам'яті, а у матері повна втрата пам'яті, внаслідок чого, у неї є сумніви з приводу того, що договір дарування, відповідно до якого, батько подарував будинковолодіння ОСОБА_3, ОСОБА_5 відповідав його внутрішній волі. Із огляду на вказане, просила визнати договір дарування недійсним. В подальшому, збільшила позовні вимоги та просила визнати за нею право власності на 1/8 частину спірного житлового будинку, як на спадкове майно після смерті матері ОСОБА_7

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 17 травня 2012 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування та визнання права власності на спадкове майно позов задоволено частково.

Договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по по вул.Белінського, 10 у місті Луцьку від 12.07.2007 року, який укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_3, ОСОБА_5 визнано недійсним. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/8 частину спадкового майна-житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул.Белінського, 10 у місті Луцьку після смерті матері ОСОБА_7, яка померла 27 січня 2008 року. В решті вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 05 жовтня 2012 року скасовано вищевказане рішення Луцького міськрайонного суду від 17 травня 2012 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування та визнання права власності на спадкове майно.

Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вищеказаним рішенням встановлено обставини, які не підлягають доведенню.

Апеляційний суд прийшов до висновку, що із показань допитаних в судовому засіданні в якості свідків: ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, які фактично щодня спілкувались з ОСОБА_6 слідує, що вони були цілком адекватними, ніколи не страждали психічними розладами, у їх поведінці не проявлялось чогось дивного, поводились як звичайні люди похилого віку.

Крім того, цим же судом встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не проходили періодичні курси лікування в психіатричній лікарні, і були оглянуті лікарем психіатром виключно з ініціативи ОСОБА_1 на підставі її письмової заяви, а встановлені та занесені у медичні картки амбулаторних хворих №103236 та №103237 діагнози не можна рахувати остаточними, про що ствердив сам лікар, даючи пояснення у суді. Медичні картки, представлені у розпорядження експертів, не були прошиті, пронумеровані та заведені власноруч позивачем, яка працює у психлікарні.

Вищевказаним рішенням суду було встановлено, що висновки експертиз, на які посилається позивач, як на обґрунтування своїх позовних вимог, вже досліджувались в судовому засіданні, і не були прийняті до уваги, як беззаперечний доказ неусвідомлення ОСОБА_7 на момент вчинення даного правочину своїх дій та неспроможності керувати ними.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, рішенням апеляційного суду Волинської області від 05 жовтня 2012 року вже був вирішений судовий спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що є предметом судового розгляду і у даній справі.

Залучене позивачем , як відповідач , управління охорони здоров'я Луцької міської ради , суд вважає неналежним відповідачем, оскільки жодним чином останнім не порушено права позивача.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд закриває провадження у справі, якщо

є такі, що набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Частиною 2 ст. 223 НПК України передбачено, що після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту ж позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Оскільки, в провадженні Луцького міськрайонного суду перебувала справа з аналогічним позовом, розглядався спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а тому провадження у справі слід закрити.

Керуючись п.2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд-

у х в а л и в :

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, управління охорони здоров'я Луцької міської ради, про встановлення факту та визнання недійсним договору дарування на спільно нажите майно.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Луцького міськрайонного суду Івасюта Л.В.