АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Лисака І.Н.. Половінкіної Н.Ю.

секретар Конецька Д.Г.

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення коштів за оплату спожитої електроенергії, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 13 жовтня 2017 року,

встановила:

В липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом.

Просив стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на його користь у порядку регресу кошти в сумі 6 570 гривень 24 копійки, сплачені позивачем за спожиту електроенергію в період з 1 липня 2015 року по 1 червня 2017 року.

Посилався на те, що він є основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1.

У вказаній квартирі проживають та зареєстровані відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_5 та троє їх дітей, а також ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Відповідачі користуються житлово-комунальними послугами, однак відмовляються оплачувати такі послуги.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 13 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_5 кошти в сумі 5370 гривень 77 копійок.

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі майже не сплачують послуги за спожиту електроенергію, якими користується їхня сім'я.

Факти користування відповідачами електрообладнанням, яке вказане позивачем, не знайшли свого підтвердження.

Позивачем також не доведена та обставина, що електроприлади, яким користується сім'я відповідачів мають саме таку потужність , як ним вказано.

Суд вважав, що рівень споживання позивача з дружиною та іншою донькою, та сім'ї відповідачів, яка складається з двох дорослих та трьох неповнолітніх дітей є однаковим.

Частка вартості послуг з електропостачання відповідачів складає 5 054 гривні 3 копійки.

Відповідачі двічі в травні та червні 2017 року сплачували кошти за спожиту електроенергію в сумі 60 та 100 гривень.

З такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна.

Так, статтею 541 ЦК України встановлено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Згідно частини 1 статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Частиною 3 статті 815 ЦК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Згідно частини 1 статті 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Статтями 66, 67, 68 ЖК України врегульовано плату за користування житлом, комунальні послуги та строки внесення такої плати.

Згідно пункту 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, № 1875-IV споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають 8 осіб , а саме ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3., ОСОБА_8., ОСОБА_9., ОСОБА_10., ОСОБА_6

Квартиронаймачем у вказаній квартирі є ОСОБА_2, що підтверджується довідкою КЖРЕП 17 від 03 липня 2017 року №1554 (а.с.10).

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що рівень споживання позивача з дружиною та іншою донькою, та сім'ї відповідачів, яка складається з двох дорослих та трьох неповнолітніх дітей є однаковим.

Суд першої інстанції також не врахував, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення пунктом 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року, N 572 ( далі Правил).

З вказаного пункту Правил вбачається, що він регулює правовідносини щодо розподілу оплати послуг за електроенергію при загальному лічильнику серед мешканців квартир в яких проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі).

З матеріалів справи вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 проживає один наймач ОСОБА_2

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення у справі помилково виходив з того, що відповідачі несуть солідарну відповідальність перед позивачем за відшкодування витрат з оплати поставленої електроенергії.

Колегія суддів вважає, що розподіл оплати послуг за поставлену електроенергію повинен відбуватися, виходячи з правил статті 64 ЖК України, ст.ст. 541, 544 ЦК України.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем за спожиту електроенергію за період з 1 липня 2015 року по 1 червня 2017 року було сплачено 8 820 гривень 60 копійок.

Судом першої інстанції також правильно встановлено ту обставину, що відповідачі двічі в травні та червні 2017 року сплачували кошти за спожиту електроенергію в сумі 60 та 100 гривень.

З довідки КЖРЕП 17 №1554 від 3 липня 2017 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають 5 повнолітніх осіб, а саме ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Отже, у повнолітніх мешканців квартири АДРЕСА_1 є солідарний обов'язок щодо оплати послуг за поставлену електроенергію.

Оскільки наймач квартири ОСОБА_2 за період з 1 липня 2015 року по 1 червня 2017 року сплатив 8 820 гривень 60 копійок за такі послуги, то відповідно до частини 1 статті 544 ЦК України він, як особа яка виконала солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 слід стягнути суму коштів в розмірі по 1684 гривні 12 копійок з кожного в рахунок відшкодування витрат з оплати вартості послуг з електропостачання за період з 1 липня 2015 року по 1 червня 2017 року виходячи з наступного розрахунку:

(8 820,20/5*2-160)/2 = 1684,12, де 8 820,20 - це сума сплачених наймачем коштів за послуги з електропостачання, 5 - кількість повнолітніх членів сім'ї, 2 - кількість відповідачів, 160 - сума сплачених відповідачами коштів за послуги з електропостачання, 1684,12 - сума на яку має право позивач, як зворотну вимогу до кожного з відповідачів.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

З ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 слід стягнути по 1684 гривні 12 копійок в рахунок відшкодування витрат з оплати вартості послуг з електропостачання за період з 1 липня 2015 року по 1 червня 2017 року.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що відповідачі за період з липня 2015 року по травень 2017 року передали позивачу грошові кошти в сумі 2180 гривень в рахунок відшкодування витрат за поставлену електроенергію.

Зокрема в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які би підтверджували вказані вище обставини.

Відповідно до правил статті 88 ЦПК України необхідно здійснити розподіл судових витрат.

Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закону) встановлено розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону встановлено судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

З мотивувальної частини рішення вбачається, що колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову на суму 3368 гривень 24 копійки, що становить 51, 27 процентів від ціни позову.

З квитанції №4 від 11 липня 2017 року вбачається, що позивач за подання до суду позову сплатив судовий збір в сумі 640 гривень (а.с.1).

З квитанції від 8 листопада 2017 року вбачається, що апелянт за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 704 гривні (а.с.68).

Отже, з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 слід стягнути по 164 гривні 3 копійки в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви.

З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 слід стягнути 343 гривні 6 копійок в рахунок відшкодування судових витрати на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 13 жовтня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення коштів за оплату поставленої електроенергії задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 по 1684 (одній тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 12 копійок з кожного в рахунок відшкодування витрат з оплати вартості послуг з електропостачання за період з 1 липня 2015 року по 1 червня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 по 164 (сто шістдесят чотири) гривні 3 копійки з кожного в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 343 (триста сорок три) гривні 6 копійок в рахунок відшкодування судових витрати на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: І.Н. Лисак

Н.Ю. Половінкіна