Справа № 333/7530/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Наумової І.Й.,

при секретарі Кунець В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» про стягнення компенсації за невикористані дні відпустки та середнього заробітку ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача Національної телекомпанії України про стягнення суми, що їй належать при звільненні. В позові зазначає, що працювала у Донецькій обласній державній телерадіокомпанії на посаді директора творчо-виробничого обєднання телевізійних та радіопрограм, згідно до наказу № 72к від 25.06.2010 р.. 27.04.2014 р. будівлю телерадіокомпанії захопили невідомі особи. 02.08.2014 р. вона разом із сімєю виїхала до Запорізької області. Отримала статус переселенців. У звязку із фактичним припиненням діяльності телерадіокомпанії та необхідністю працевлаштування, вона вимушена була звільнитися. Наказом Донецької обласної державної телерадіокомпанії № 212 від 21.08.2015 р. вона звільненна з посади за згодою сторін п. 1 ст.36 КЗпП України. При звільненні розрахунок був неправильний, про усі суми при звільненні їй не повідомили. Посилаючись на норми трудового законодавства просить стягнути з відповідача всі суми, що належали їй та мали бути виплачені в день звільнення 21.08.2014 р.

У ході судового слухання справи, позивач надала заяву про зміну предмету позову (а.с. 86). Відповідно до наданної заяви, позивач зазначає, що її тарифна відпустка складала 36 днів, і при звільненні відповідач повинен був сплатити їй компенсацію за 36 днів невикористанної відпустки. У разі невиплати, при звільненні працівника, з вини відповідача належних позивачу сумм, відповідач повинен сплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Просить стягнути з відповідача компенсацію за невикористані дні відпустки у розмірі 9835,20 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 22.08.2015 р. по 29.12.2016 р. - 93475,44 грн..

Ухвалою суду від 29.05.2017 р. заяву про уточнення позовних вимог позивача до відповідача про стягнення компенсації за невикористані дні відпустки у розмірі 9835,20 грн., стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 93475,44 грн. прийнято до розгляду, первісні позовні вимоги залишені без розгляду (а.с.98).

У судовому засіданні позивач, її представник уточнюючи позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в заяві про зміну предмету позову, просять задовольнити вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення на позов (а.с.27-29,100-103), в судовому засіданні пояснив, що 31.07.2015 р. Комунарським районним судом м. Запоріжжя було відкрито провадження по цивільній справі № 333/5325/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної державної телерадіокомпанії, правонаступником якої є Національна телекомпанія України, а на теперішній час правонаступником останньої є Публічне акціонерне товариство «Національна суспільна телерадіокомпанія України», про стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя по справі № 333/5325/15-ц від 17.11.2015 р. в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено. Дане рішення залишено без змін апеляційною та касаційною інстанціями та набрало законної сили. Не погоджується відповідач з визначенням позивача в кількості належної їй щорічної відпустки. Відповідно до вимог ЗУ «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникові не менш ніж 24 календарних дня за відпрацьований робочий рік. День укладення трудового договору між позивачем та Донецькою ОДТРК, відповідно до трудової книжки позивача, 01.06.1995 р. Тобто кожний наступний робочий рік позивача починався 01 червня. 27 квітня 2014 р. Донецьку ОДТРК було захоплено невідомими особами, за фактом чого було відкрите кримінальне провадження, вся документація відсутня, в тому числі інформація про кількість днів невикористаної відпустки. Крім того, позивач з 27.04.2014 р., з дня захоплення приміщення Донецької ОДТРК і до дня звільнення 21.08.2015 р. на роботу не виходила, свої трудові обовязки не виконувала, а отже не має права на отримання щорічної відпустки або її компенсації за 2014 р.-2015 р. Просить відмовити у задоволені позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до копії трудової книжки позивача, судом встановлено, що позивач з 30.09.1994 р. прийнята до Донецького творчо-технічного обєднання телебачення та радіомовлення, яке з 01.06.1995 р. перейменовано в Донецьку обласну державну телерадіокомпанію (а.с.72).

Як вбачається з матеріалів справи, позивача відповідно до наказу № 72к від 25.06.2010 р. переведена на посаду директора творчо-виробничого обєднання телевізійних радіопрограм, а згідно до наказу від 21.08.2015 р. № 212 звільнена з роботи за згодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України, з 21.08.2015 р. (а.с.4,6,73).

Відповідно до листів філії Національної телекомпанії України «Донецька регіональна дирекція» від 31.10.2016 р. № 305, від 09.11.2016 р. № 316 (а.с. 8,21,25,35), в звязку з захопленням невідомими особами Донецької ОДТРК 27 квітня 2014 р., місце перебування всієї документації не відоме.

Згідно листа Слідчого управління Головного управління МВС України в Донецькій області від 09.02.2015 р. № 4/698 за фактом захоплення Донецької ОДТРК СУ ГУМВС Донецької області відкрито кримінальне провадження (а.с.31,36).

Відповідно до матеріалів цивільної справи № 2-333/5325/15-ц, яка була витребувана та оглянута у судовому засіданні, рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2015 р. по справі 333/5325/15-ц пр.2/333/2363/15 (а.с.37-41), яке залишено без змін Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10.02.2016 р. та Ухвалою Вищого спеціалізованного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.06.2016 р. (справа № 333/5325/15-ц) (а.с.174-179,214-215), в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Донецької обласної державної телерадіокомпанії про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 01.07.2014 р. по 01.10.2015 р. та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Цим рішенням було встановлено, що 27 квітня 2014 р. Донецька ОДТРК захоплена невідомими особами. Позивач, як і інші співробітники телерадіокомпанії, роботи згідно своїх обовязків не виконували. Донецька ОДТРК зупинила роботу з 01 липня 2014 р. Відповідно до п. 4 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженного постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 7 листопада 2014 р., заробітна плата виплачується та виплати за час щорічної відпустки працівникам установи, яка переміщена на контрольовану територію, здійснюється, якщо установа продовжує функціонувати і працівники виконують свої обовязки. Позивач до виконання своїх обовязків з 05.05.2015 р., з дня відновлення виробничої та фінансово-господарської діяльності Донецької ОДТРК, не приступила і не працювала до дня звільнення 21.08.2015 р., а з серпня 2014 р. не перебувала за місцем знаходження Донецької ОДТРК, а проживає в Запорізькій області.

Відповідно п.3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини.

З матеріалів справи вбачається, що Національна телекомпанія України є правонаступником Донецької ОДТРК. ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» є правонаступником Національної телекомпанії України відповідно до ЗУ «Про суспільне телебачення і радіомовлення України», постанови КМУ від 07.11.2014 р. № 693 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» та від 05.08.2015 р. № 567 «Деякі питання утворення публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України».

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30.01.2017 р., до складу ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» в якості відокремленого підрозділу входить: філія «Донецька регіональна дирекція» ( а.с.46-56).

Отже, по справі № 333/5325/15-ц пр.2/333/2363/15 (а.с.37-41), по якій прийнято рішення Комунарським районним судом м. Запоріжжя від 11 листопада 2015 р., що набрало чинності, брали участь ті самі особи, що є сторонами при розгляді даної справи.

Відповідно до ст.74 КЗпП України, ст. 2 ЗУ «Про відпустки» громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору (ч. 1 ст.75 КЗпП України).Такіж вимоги містяться в ч. 1 ст.6 ЗУ «Про відпустки».

Частиною 3 статті 75 КЗпП України визначено, що для деяких категорій працівників законодавством України може бути передбачена інша тривалість щорічної основної відпустки. При цьому тривалість їх відпустки не може бути меншою за передбачену частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про відпустки», працівникам, крім щорічної відпустки може бути надані додаткові, соціальні, творчі відпустки (ст.ст.7,8,13-19 цього Закону).

Статтею 82 КЗпП України, статтею 9 ЗУ «Про відпустки» визначено, що до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку зараховуються час фактичної роботи протягом робочого року, за який надається відпустка; час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково; час, коли працівник фактично не працював, але за ним зберігалося місце роботи (посада) і йому виплачувалася допомога по державному соціальному страхуванню; час, коли працівник фактично не працював, але за ним зберігалося місце роботи, тощо.

Згідно ст.83 КЗпП України, у разі звільнення працівника, йому виплачується грошова компенсація за всі не використані дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про відпустки», статті 27 Закону України «Про оплату праці», пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у звязку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Згідно зі ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до наданої Головним управління пенсійного фонду України в Донецькій області інформації з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування щодо сум нарахованого єдиного внеску на застраховану особу, ОСОБА_1 за 2013 р. та 2014 р., вбачається нарахування позивачу певного доходу. При цьому за 2014 р. нарахування проводилось по травень місяць включно (а.с.79-80).

Розділом III Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню при обчисленні середнього заробітку як розрахункової величини для нарахування у всіх випадках.

З даних, наданих з Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування, такі види виплат не вбачаються.

Пунктом 23 Постанови пленуму Верховного Суду України від 24.1299 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» дано розяснення, що при виплаті грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст.83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки.

Позивачем не надано суду належних доказів щодо використання або не використання позивачем щорічних відпусток. Крім того, позивач, вимагаючи стягнення компенсації за невикористані дні відпустки, не зазначає за який саме період відпрацьованого робочого року нею не було використано щорічну відпустку.

Також, позивач зазначаючи, що її щорічна відпустка складає 36 днів, не надала суду доказів щодо такої тривалості її щорічної чи додаткової відпустки.

У відповідності зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 116 КЗпПУ, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, в день звільнення відповідач ніяких грошових коштів позивачу не сплачував. В матеріалах справи доказів наявності сум, що належали б позивачу при звільненні, відсутні.

Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Враховуючи зясовані у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.74,75,116,117 КЗпП України, ст.27 ЗУ «Про оплату праці», ст.2,6,9,21 ЗУ «Про відпустки» ст.ст. 6,8,88,208,209,212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» про стягнення компенсації за невикористані дні відпустки та середнього заробітку - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги через Комунарський районний суд м. Запоріжжя, який ухвалив оскаржуване рішення, протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя І.Й.Наумова