Справа №: 398/3312/16-ц
провадження №: 2/398/584/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"18" жовтня 2017 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючої судді Бугайченко Т.А., за участі секретаря Величко Т.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Олександрія цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ім.Шевченка» про розірвання договору оренди земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ім.Шевченка» про розірвання договору оренди земельної ділянки площею 2.54 га від 15.09.2012 року, який був зареєстрований Управлінням Держкомзему в Олександрійському районі Кіровоградської області 10 грудня 2012 року за № 05215 та стягнення орендної плати за 2012-2016 роки (а.с.99-100).

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю він є власником земельної ділянки площею 2.54 га, яка розташована на території Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області. 15 вересня 2012 року він з відповідачем уклав договір оренди землі строком на 10 років. Відповідно до умов укладеного договору оренди землі орендар сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою в строк до 31 грудня кожного року. Вказує, що відповідач з 2015 року орендну плату не виплачує, чим порушує його права землевласника. Крім того на неодноразові його звернення щодо розміру орендної плати нарахованої та виплаченої з 2012 року він отримував лише формальні відписки. Крім того в порушення вимог ч.1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» відповідач свій обов»язок щодо розробки проекту землеустрою не виконав, що в свою чергу ставить під загрозу екологічну безпеку його земельної ділянки та не забезпечує родючості грунтів. Просив суд розірвати договір оренди землі, яка належать йому, за невиконання відповідачем обов»язків, передбачених п.п. 24, 25 Закону України «Про оренду землі» та стягнути з відповідача орендну плату за 2012-2016 роки .

В судовому засіданні позивач свої вимоги щодо стягнення орендної плати за 2012-2016 роки просив залишити без розгляду. По даному питанню судом було винесено відповідну ухвалу та вимоги позивача в цій частині були задоволенні (а.с. 143).

На задоволенні решти вимог позивач та його представник адвокат наполягали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. ОСОБА_1 пояснив, що у 2011 році між ним та відповідачем проводились переговори з приводу укладення договорів оренди земельних ділянок. Оскільки йому були необхідні кошти, він в рахунок майбутньої орендної плати отримав від СТОВ «ім.Шевченка» та ОСОБА_2, який являється головою вказаного господарства, по 46 000 грн на загальну суму 92 000 грн. Про отримання грошових коштів від ОСОБА_2 він написав відповідну розписку, а після підписання договорів оренди, подав до господарства заяву з проханням зараховувати орендну плату в рахунок боргових зобов»язань. У 2014 році в приміщенні СТОВ «ім.Шевченка» отримав в рахунок орендної плати за землю 3800 чи 3900 грн, точної суми вже не пам»ятає. Також просив суд звернути увагу на ту обставину, що в оренді СТОВ «ім Шевченка» перебуває 4 його земельних ділянки та виплата орендної плати за їх використання відповідачем здійснюється єдиними платежами по всім договорам. Підтвердив, що дійсно у 2011 році відповідачем йому було виплачено 17 000 грн. Але наполягав на тому, що вказані кошти були виплачені саме за його згоду на продовження строку дії раніше укладених договорів оренди. Також підтвердив, що у 2014 році СТОВ «ім.Шевченко » йому виплатило 4540 грн орендної плати, також він отримував муку на 800 грн та на 350 грн, але просив суд врахувати, що орендна плата за 2012-2013 роки йому не виплачувалась. Чому раніше не звертався до суду, зокрема у той період коли йому взагалі не виплачувалась орендна плата у 2012-2013 роках пояснити не зміг. Вказав, що наразі між ним та представником відповідача тривають переговори щодо укладення додаткової угоди до договору оренди, зокрема з метою збільшення розміру орендної плати, але він ці додаткові угоди іще не підписав, оскільки сумнівається у їх законності.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, посилаючись на обставини викладені у запереченнях. Пояснив , що у СТОВ ім. Шевченка перед позивачем відсутня будь-яка заборгованість по договорам оренди, що підтверджується аудиторським звітом. Просив суд застосувати строк позовної давності.

Заслухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідача, дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з»ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Правовідносини сторін врегульовані Законом України «Про оренду землі» та ст.ст. 4-15, 16, 22, 251- 267, 316- 321, 325, 328, 346-348, 386, 391, 526, 610 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України.

За змістом ст.ст. 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести перед судом ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторонам у справі було роз»яснено обов»язок надання доказів та наслідки їх ненадання, що підтверджується аудіозаписом судового засідання та його журналом (а.с. 50, 144).

Також судом на виконання вимог ч.4 ст. 10 ЦПК України, неодноразово пропонувалось позивачеві та його представнику адвокату надати докази у справі щодо наявності заборгованості по орендній платі, відповідні розрахунки, але вони таким правом не скористались .

Згідно ст. ст. 316-321, 325 ЦК України право власності є непорушним, власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов"язання не допускається.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України).

Згідно ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити законодавству, чинному на час укладення договору оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України, підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Судом встановлено, що між сторонами 15.09.2012 року було укладено договір оренди земельної ділянки розміром 2, 54 га, яка розташована на території Попельнастівської сільської ради, Олександрійського району Кіровоградської області , яка належать позивачу відповідно до Державного акту на право власності на землю. Вказаний договір був укладений строком на 10 років та 10 грудня 2012 року був зареєстрований в управлінні Держкомзему Олександрійського району за № 05215.

Відповідно до умов п.4 укладеного договору, орендар зобов»язаний щорічно до 31 грудня сплачувати орендну плату за користування вказаною земельною ділянкою у розмірі 4.5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 2329,92 грн, в тому числі податок з доходів фізичних осіб. Орендна плата вноситься у грошовій, натуральній та відробітковій формах. Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідним актом.

Відповідно пункту 4 вказаного договору оренди, розмір орендної плати переглядається у разі зміни розміру земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації зазначених законодавством, погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами, в інших випадках, передбачених законом.

В п. 7 договору сторони зобов»язались не чинити дій, що можуть привести до погіршення якісних характеристик грунтів та економічного стану земельної ділянки, без зміни цільового призначення.

Відповідно до п.14 договору оренди , орендодавець має право вимагати від орендаря дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості грунтів, додержання державних стандартів, норм і правил, у тому числі місцевих правил забудови населених пунктів.

Пунктом 20 договорів оренди передбачено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін.

Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом України у справі № 3-34гс13 від 03.12.2013 року, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 18.05.2016 року у справі № 6-325цс16.

При укладені договору оренди сторони дійшли згоди, що зміна розміру земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміна коефіцієнтів індексації зазначених законодавством, є підставою для перегляду розміру орендної плати. Отже, з метою підвищення розміру орендної плати, сторони договору оренди землі мають укласти додаткові угоди.

Крім спірного договору оренди, між сторонами були укладені також інші договори оренди, відповідно до яких позивач передав в оренду відповідачеві земельну ділянку загальною площею 1, 7801 га з виплатою за її користування орендної плати в розмірі 1632.91 грн , земельну ділянку площею 0,49 га з виплатою за її користування орендної плати в розмірі 449, 55 грн, земельну ділянку площею 5, 4199 га з виплатою за її користування орендної плати в розмірі 3920,40 грн. Всі зазначені земельні ділянки знаходяться на території Попельнастівської сільської ради Олександрійського району. Розмір орендної плати за договорами оренди був визначений сторонами без вирахування податку з доходів фізичних осіб.

Орендна плата виплачувалась відповідачем ОСОБА_1 єдиним платежем за всіма договорами оренди, в тому числі і за спірним договором.

На виконання умов договорів оренди відповідачем було виплачено ОСОБА_1 17000 грн, що підтверджується наданими представником відповідача документами (а.с. 36). та не заперечується позивачем. Доводи позивача про те, що грошові кошти в сумі 17000 грн він отримав в рахунок гарантії підписання договорів оренди , суд до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються інформацією зазначеною у видатковом касовому ордері від 08.09.2011 року , який було підписано позивачем (а.с. 36 ).

Також позивач визнав у судовому засіданні , що в рахунок попередньої оплати орендної плати за земельні ділянки він від СТОВ «ім.Шевченка» та ОСОБА_2, який являється головою вказаного господарства, отримав по 46 000 грн на загальну суму 92 000 грн, вказані обставини в силу вимог ч.1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Крім того матеріалами справи підтверджено, та не заперечується позивачем, що у 2014 році в рахунок орендної плати позивач отримав 354 грн (а.с. 42), муку на загальну суму 525 грн (а.с. 45-46), у 2015 році - 1848 грн (а.с. 40), 1943грн (а.с. 41).

17.06.2014 року, 27.02.2015 року, 14.04.2015 року кошти нараховані позивачу в рахунок орендної плати в сумі 22 435, 50 грн були перераховані на підставі поданої ОСОБА_1 заяви ОСОБА_2 (а.с. 37-39). Отже фактично СТОВ ім. Шевченко свої зобов»язання по нарахуванню та виплаті орендної плати ОСОБА_1 виконало. Відповідно аудиторського звіту, наданого представником відповідача на підтвердження відсутності у відповідача перед позивачем заборгованості, СТОВ «ім.Шевченко» в рахунок орендної плати за період з 2012 року по 2016 рік сплатило позивачеві за всіма договорами оренди 36616,95 грн , залишок заборгованості підприємства перед позивачем станом на 31.12.2016 року складає 2742.06 грн. Також позивач підтвердив отримання від підприємства та його керівника 92 000 грн в рахунок попередньої виплати орендної плати.

ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердив також той факт, що наразі відмовляється отримувати він відповідача жодні кошти в рахунок виплати орендної плати, оскільки вважає, що її нарахування здійснюється з порушенням вимог законодавства.

З врахуванням вказаних обставин в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення відповідачем своїх зобов»язань щодо виплати орендної плати.

Доводи позивача, щодо невиконання орендарем вимог закону в частині не виготовлення та не розроблення проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни, суд визнає безпідставними, оскільки жодних доказів, які б свідчили про порушення прав позивача, у зв»язку із цим суду також не надано.

У зв»язку з тим, що позивачем та його представником не надано жодних доказів, які б підтверджували факт порушення прав позивача, а обов»язок доказування вказаних обставин фактично було перекладено на суд, що суперечить принципу змагальності та безсторонності суду у цивільному процесі , суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог.

Також слід зазначити, що суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності, оскільки позивачем не було доведено порушення відповідачем його прав.

Оскільки підстави для задоволення позовних вимог судом не встановлені, судові витрати, відповідно вимог ст. 88 ЦПК України, суд залишає по фактично понесеним.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 214-215 ЦПК України, -

Вирішив :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати у справі залишити по фактично понесеним.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд протягом 10 днів після проголошення рішення.

Суддя Т.А.Бугайченко