АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Яремка В.В.

секретаря Чубрей І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 Зіа Юсуповича до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання договору недійсним,

встановила:

ОСОБА_4 у січні 2017 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним.

Зазначав, що уклав з ОСОБА_5 і ОСОБА_6 договір позики 25 грудня 2007 року, за яким передав ОСОБА_5 і ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 34000 доларів США, а останні зобов»язалися повернути грошові кошти в строк до 25 грудня 2009 року, а у разі невиконання зобов»язання ОСОБА_5 зобов»ячалася передати квартиру АДРЕСА_1.

Також вказував, що між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 вчинено договір позики 16 серпня 2008 року, на виконання якого ОСОБА_5 надано грошові кошти в сумі 9400 Євро, а ОСОБА_5 зобов»язана повернути грошові кошти до 16 серпня 2009 року, а в разі невиконання зобов»язання передати ОСОБА_4 будинок №13 по вул.Буковинській смт.Кельменці Чернівецької області.

Крім того, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 укладено договір позики 29 вересня 2008 року, на виконання якого ОСОБА_5 надано грошові кошти в сумі 60000 грн., а ОСОБА_5 зобов»язана повернути грошові кошти до 29 вересня 2009 року, а в разі невиконання передати ОСОБА_4Ю квартиру АДРЕСА_1.

Вказував на невиконання ОСОБА_5 зобов»язання.

ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Кельменецького районного нотаріального року Чернівецької області ОСОБА_7 25 липня 2008 року.

Посилаючись на те, що правочин суперечить моральним засадам суспільства і порушує його права та інтереси, ОСОБА_4 просив визнати договір між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Кельменецького районного нотаріального року Чернівецької області ОСОБА_7 25 липня 2008 року, недійсним.

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 24 березня 2017 року у позові відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 18 травня 2017 року рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 24 березня 2017 року залишити без змін.

ОСОБА_1 у червні 2017 року звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення.

Посилаючись на те, що апеляційним судом не вирішено питання про судові витрати, просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 5120 грн.

Колегія судді вважає що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Як розяснив Верховний Суд України у п.12 постанови Пленуму «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» за № 2 від 12 червня 2009 року, у тому разі коли питання про судові витрати не було вирішено при ухвалені рішення, суд, що його ухвалив, вирішує це питання відповідно до пункту 4 частини першої статті 220 ЦПК за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухваленням додаткового рішення. У зв'язку з цим питання про судові витрати не можуть вирішуватись іншим судом або шляхом пред'явлення позову в іншій справі.

Згідно абз. 1, 3 п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст. 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до частини 1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Пунктом 2 частини 3 статті 79 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом.

У п. п. 47, 48 постанови Пленуму Верховного суду України від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З матеріалів справи вбачається, що 02 березня 2017 року між ОСОБА_1 та адвокатським обєднанням «Поляк, Кирилюк і партнери» укладено договір №50/17 про надання юридичної допомоги.

Згідно п.1.1 договору клієнт доручає, а адвокатське обєднання приймає на себе зобовязання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбаченим даним договором (а.с.60).

Згідно касового ордеру №13/04 ОСОБА_1 сплатив адвокатському обєднанню «Поляк, Кирилюк і партнери» за договором про надання правової допомоги від 02 березня 2017 року грошові кошти в сумі 5120 грн.(а.с.104).

Відповідно до звіту про надані юридичні послуги згідно договору № 50/17 від 14 квітня 2017 року адвокатським обєднанням «Поляк, Кирилюк і партнери» надано правову допомогу у вигляді консультації 1 год., ознайомлення із матеріалами справи 1 год., підготовки заперечень на позовну заяву 2 год. 30 хв., ознайомлення із матеріалами справи в апеляційному суді Чернівецької області 1 год., підготовки заперечень на апеляційну скаргу 2 год. 30 хв.

Відповідно до п.21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року №12 апеляційний суд має право ухвалити додаткове рішення за заявою особи, яка бере участь у справі, або з власної ініціативи в разі, якщо він скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення чи змінив його за наявності підстав, передбачених статтею 220 ЦПК.

Таким чином з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню документально підтвердженні витрати на правову допомогу в апеляційній інстанції в сумі 2240 грн. (640*3 год. 30 хв.).

Керуючись ст. 220 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 Зіа Юсуповича на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу в сумі 2240 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий підпис /ОСОБА_8Ю./

Судді підписи /ОСОБА_9, ОСОБА_10В./

З оригіналом згідно: