Справа № 569/5679/17
27 червня 2017 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Першко О.О.,
секретар Прокопчук Л.М.,
за участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Рівненський міський відділ Державної міграційної служби, про усунення перешкод в користуванні майном,
ОСОБА_2, ОСОБА_1 (надалі позивачі) звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 (надалі відповідач), в якому, з урахуванням остаточних позовних вимог, просять усунути перешкоди в користуванні майном шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
В обґрунтування позову посилаються на те, що 05 червня 2008 року ОСОБА_2 було придбано в ОСОБА_4 квартиру за адресою: АДРЕСА_2. На момент вчинення правочину в квартирі була зареєстрована відповідач, котра пообіцяла знятися з реєстрації. Окрім того, відповідно до умов укладеного договору купівлі-продажу житлового приміщення від 05 червня 2008 року було передбачено, що до 30 червня 2008 року буде проведене виселення всіх проживаючих в квартирі та виписка всіх зареєстрованих осіб. Відповідач виїхала з даної квартири 05 липня 2008 року, однак досі залишається зареєстрованою по адресі: АДРЕСА_2. Реєстрація відповідача у даній квартирі порушує права позивачів, зокрема позивача ОСОБА_1, який проживає у вказаній квартирі з родиною та не має змоги реалізувати своє право на отримання житлової субсидії, перерахунку вартості комунальних послух, що розраховуються від кількості зареєстрованих жильців.
Позивач ОСОБА_1, допитаний в судовому засіданні в якості свідка, дав показання про те, що відповідач ОСОБА_3 в належній його матері ОСОБА_2 на праві власності квартирі АДРЕСА_3 не проживає близько 10 років. Її речей в квартирі також немає. При купівлі квартири відповідач обіцяла знятися з реєстрації, однак свою обіцянку не виконала.
Свідок ОСОБА_5, яка являється дружиною ОСОБА_1 та невісткою ОСОБА_2, в судовому засіданні показала, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 з листопада 2011 року. Їй не знайома ОСОБА_3, жодного разу вона її не бачила, їй лише відомо, що остання зареєстрована в квартирі, де вона проживає. Жодних речей відповідача в квартирі немає.
Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в позовній заяві зазначила, що просить справу розглянути без її участі.
Відповідач у судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце судового розгляду, враховуючи, що її місце проживання невідоме, а по місцю реєстрації повістки повертаються за закінченням терміну зберігання, була повідомлена належним чином, шляхом опублікування оголошення про виклик до суду в пресі - газеті «Вісті Рівненщини» №22 від 02 червня 2017 року. За таких обставин суд, враховуючи згоду позивача, прийшов до висновку, що справа може бути розглянута без участі відповідача, на підставі наявних у справі доказів, з постановленням заочного рішення.
Допитавши позивача в якості свідка, допитавши свідка, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.
Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У ч. 1 ст.383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.
Вимогами ст.386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Як зазначено в ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Судом встановлено, що квартира №29 за адресою: вул. Р. Шухевича, 8, м. Рівне відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» 14 липня 2009 року належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 05 червня 2008 року (а.с.9).
Як слідує з договору купівлі-продажу від 05 червня 2008 року укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, ОСОБА_4 продав належну йому на праві приватної власності квартиру №29 в м. Рівне по вул. Р. Шухевича, буд. №8 ОСОБА_2 Відповідно до п. 10 даного договору сторони домовились, що до 30 червня 2008 року буде проведене виселення всіх проживаючих в квартирі та виписка всіх зареєстрованих осіб (а.с.10).
З дослідженого в судовому засіданні повідомлення відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Рівненській області (а.с.16) вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з 23 листопада 2004 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідач не є членом сім'ї нового власника квартири ОСОБА_2, між власником квартири ОСОБА_2, колишнім власником квартири ОСОБА_4 та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування відповідачем квартирою №29 по вул. Р. Шухевича, 8, м. Рівне.
Оскільки після укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_3 втратила право користування квартирою, її реєстрація в квартирі створює перешкоди позивачам в користуванні майном, суд приходить до висновку про задоволення позову.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Разом з тим, в судовому засіданні позивач просив судові витрати покласти на нього, тому суд не здійснює розподіл судових витрат в даній справі.
Керуючись ст.ст. 88, 169, 214-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позов ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Рівненський міський відділ Державної міграційної служби, про усунення перешкод в користуванні майном задовольнити.
Усунути ОСОБА_2, ОСОБА_1 перешкоди у користуванні майном шляхом позбавлення ОСОБА_3 права користування житловим приміщенням за адресою: вул ОСОБА_6, 8, кв. 29, м. Рівне.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.
У випадку неподання заяви про перегляд заочного рішення чи апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після закінчення строку на їх подання.
Повний текст рішення суду складено 29 червня 2017 року.
Суддя О.О. Першко