АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22-ц/790/2582/17 Головуючий 1 інстанції Невядомський Д.В.
Категорія: стягнення вихідної допомоги
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 липня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Котелевець А.В.,

ОСОБА_1,

секретаря Прологаєвої А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 17 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Харківського Національного педагогічного університету імені ОСОБА_3 про стягнення вихідної допомоги при звільненні на наукову пенсію та стягнення заробітку за весь час затримки розрахунку, -

в с т а н о в и в :

У червні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, який уточнив у жовтні 2016 року до Харківського Національного педагогічного університету імені ОСОБА_3 про стягнення вихідної допомоги при звільненні на наукову пенсію в розмірі шести окладів в загальній сумі 7128 грн та стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку в розмірі 126433,86 грн.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 17 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Харківського Національного педагогічного університету імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 вихідну допомогу при звільненні на наукову пенсію в розмірі шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат (розмір одного окладу складає 806 гривень) в загальній сумі 4836 гривень. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування скарги посилаються на те, що рішення є таким, що не відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, а також фактичним обставина справи.

Судом першої інстанції в порушення вимог закону створено перешкоди для доступу до правосуддя, не надано можливості реалізувати право на судовий захист, не враховано та не взято до уваги дані щодо розрахунку нарахування доходів Державної фіскальної служби, достовірність яких не підлягає сумніву, натомість взяв за основу довідку відповідача.

Суд при ухваленні рішення невірно застосовуючи норму ст. 117 КЗпП не звернув уваги та проігнорував вимоги даної статті прийняв незаконне та необґрунтоване рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню .

Постановлюючи рішення про часткове задоволення позову, суд виходив з того, що позовні вимоги є не обґрунтованими в визначеній позивачем сумі та позивач не звернувся до суду з відповідним позовом протягом 11 років, тому у нього відсутнє право на стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, передбачене ст. 117 КЗпП України і у суду відсутні підстави для поновлення такого строку відповідно до ст. 234 КЗпП України.

З таким висновком суду, судова колегія не погоджується, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи суд першої інстанції не виконав всі вимоги цивільного судочинства, не зясував усіх обставин, що мають значення для справи, постановив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції ухвалив рішення про стягнення грошової допомоги у розмірі шести окладів без врахування надбавок і доплат, як визначено ст. 24 Закону України «Про наукову, науково-технічну діяльність», в редакції, яка діяла на той час.

Також , суд першої інстанції помилково вважав пропущеним строк звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати грошової допомоги, оскільки цей строк незалежно від тривалості розпочинає спливати після проведення фактичного розрахунку. Судовим розглядом встановлено, що розрахунок на час розгляду справи проведено не було.

За таких обставин ухвалене судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого судового рішення із ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_226 вересня 2005 року був звільнений з роботи у ХНПУ ім. Г.С. Сковороди у звязку з розірванням контракту з виходом на наукову пенсію.

Згідно ст. 24 Закону України «Про наукову, науково-технічну діяльність», в редакції, яка діяла на той час: При виході на пенсію з посади наукового (науково-педагогічного) працівника відповідно до цього Закону науковому (науково-педагогічному) працівнику видається грошова допомога в розмірі шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат за наявності стажу роботи на посадах, зазначених у Переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до цієї статті, затвердженому Кабінетом Міністрів України.Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму ВСУ N 13 від 24.12.99 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»:При припиненні трудового договору вихідна допомога виплачується у випадках і розмірі, передбачених як ст.44 КЗпП, так і іншими нормами закону.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Матеріали справи свідчать, що судом стягнуто 6 окладів виходячи з його розміру 806 грн., тоді як згідно відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків з яких вбачається , що позивач за 2 кв. 2005 року отримав дохід 3565 грн. 30 коп.

Отже , грошова допомога у розмірі 6 окладів з доплатами і надбавками складатиме 7130 грн 60 коп.

Відповідно до п.25 Постанови Пленуму ВСУ N 13 від 24.12.99 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або,

якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його

звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування

відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг

тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня

після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості

затримки розрахунку.

Отже, перебіг строку звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не розпочався, а тому висновок суду про відсутність підстав для поновлення строку є хибним.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У разі задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Тобто застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду.

У червні 2016 року позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості із виплати грошової допомоги у розмірі шести окладів з врахуванням надбавок і доплат , яка йому не була виплачена в день звільнення 26 вересня 2005 року.

Судова колегія не приймає до уваги подану представником відповідача до суду апеляційної інстанції довідку від 9.12.2016 року про розмір окладу 597,38 грн, а з надбавками і доплатами 806,47 грн., оскільки вона не узгоджується з наявною в матеріалах справи довідкою від 16.09.2016 року (а.с.59) зі змісту якої вбачається , що розмір лише окладу становить 806 грн. Також надана довідка до апеляційного суду протирічить відомостям із інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України.

Установивши такі обставини, суд апеляційної інстанцій виходить з того, що під час звільнення позивача підприємство не провело з ним розрахунок, розмір належних звільненому працівникові сум був зясований під час судового розгляду справи, з позовом до суду позивач звернувся майже через 11 років, а тому відповідно до положень ст. 117 КЗпП України розмір відшкодування за час затримки розрахунку необхідно визначити з урахуванням істотності суми заборгованості порівняно із середнім заробітком та тієї обставини, що позивач тривалий час не звертався до суду за вирішенням спору про стягнення заборгованості із грошової допомоги і стягнути її у розмірі заборгованості 7130 грн 30 коп.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Судом задоволено позовні вимоги , що складає 7,3% від загальної суми позову 128728 грн 46 коп. Згідно ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Позивач сплатив при подачі апеляційної скарги судовий збір 606 грн 32 коп з урахуванням пропорційно до розміру задоволених позовних вимог -7,3% стягненню звідповідача підлягає 44 грн 26 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 17 лютого 2017 року - скасувати і ухвалити нове.

Стягнути з Харківського Національного педагогічного університету імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 вихідну допомогу при звільненні в сумі 7130 (сім тисяч сто тридцять) грн 60 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 7130 (сім тисяч сто тридцять) грн. 60 коп. та судовий збір у розмірі 44 (сорок чотири) грн 26 коп., всього 14305 (чотирнадцять тисяч триста п"ять) грн 46 коп.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.В. Котелевець

ОСОБА_1