Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоХопти С.Ф.,
суддів:Гулька Б.І.,Журавель В.І.,
Закропивного О.В., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про зобов'язання звільнити приміщення, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що їй та відповідачу в рівних частках належить дачний будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1.Належну їй Ѕ частку будинку вона здає в оренду ОСОБА_8

Зазначала, що ОСОБА_7 вселив у вітальню, що є спільним місцем користування будинком, свою бабусю - ОСОБА_9, яка потребує сторонньої допомоги та лікування, таким чином позбавив її можливості користуватися вітальнею.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_6 просила суд зобов'язати ОСОБА_7 звільнити приміщення вітальні, що є спільною частиною будинку, шляхом переселення ОСОБА_9 до іншої частини будинку, що не є спільною; зобов'язати ОСОБА_7 надати ОСОБА_9 належний догляд та лікування.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_6відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про зобов'язання ОСОБА_7 звільнити приміщення вітальні, в цій частині позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_7 звільнити вітальню площею 13,7 кв. м у дачному будинку по АДРЕСА_1 шляхом переселення ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, до житлової кімнати площею 28,1 кв. м,яка розташована на другому поверсі дачного будинку.В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 є співвласником (1/2 частка) дачногобудинку поАДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 28 березня 2016 року, а ОСОБА_7 є власником Ѕ частки цього будинку на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2014 року. ОСОБА_6 свою Ѕ частку будинку здає в оренду ОСОБА_8

Зобов'язуючи ОСОБА_7 звільнити вітальню площею 13,7 кв. м у дачному будинку по АДРЕСА_1 шляхом переселення ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, до житлової кімнати площею 28,1 кв.м, яка розташована на другому поверсі дачного будинку, апеляційний суд виходив із того, що згідно пояснень представника ОСОБА_6 дачний будинокзагальною площею 389,7 кв.м побудований таким чином, що сторони мають можливість користуватися самостійно кожною половиною будинку. Між сторонами склався певний порядок користування будинком: перший поверх є спільним, на другому поверсі відповідач користується спальною кімнатою площею 28,1 кв.м та на мансарді кімнатою 38,3 кв. м, у користуванні позивача перебуває спальна кімната на другому поверсі площею 28,0 кв. м та на мансарді кімната площею 27,0 кв. м, проте відповідач без згоди позивача самовільно вселив у вітальню свою бабусю, хоча має можливість її переселити у одну із кімнат, які він займає. Внаслідок вселення відповідачем у вітальню своєї бабусі та постійного її проживання у вітальні позивач позбавлена можливості належним чином користуватися цим приміщенням.

Із такими висновками погодитися не можна.

Здійснення права спільної часткової власностірегламентовано ст. 358 ЦК України. За змістом наведеної норми, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Вимоги ст. ст. 60, 179, 213, 214, 301 ЦПК України зобов'язують суд з'ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно вимог ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

У порушення наведених вимог у змісті рішення апеляційного суду не зазначено, які належні й допустимі докази (ст. 57 ЦПК України) достатньо підтверджують ті обставини, що між сторонами за домовленістю встановлений порядок користування приміщеннями дачного будинку, за умовами якого спірна вітальня на першому поверсі перебуває у спільному володінні та користуванні сторін, а не входить до частки ОСОБА_7 у праві спільної часткової власності на будинок.

Пояснення представника ОСОБА_6 щодо таких обставин, які заперечував ОСОБА_7, апеляційний суд як доказ у справі на предмет належності та достатності не оцінював, проте у порушення вимог ст. 57 ЦПК України поклав ці пояснення позивача, якого не допитував як свідка, в основу своїх висновків про встановлення між сторонами порядкуволодіння та користування дачним будинком.

Крім того, суд залишив поза увагою відсутність фактичної можливості виконати рішення про переселення ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, із вітальні на першому поверсі до житлової кімнати площею 28,1 кв. м,яка розташована на другому поверсі дачного будинку, з огляду на вік ОСОБА_9 та стан її здоров'я.

Правильно визначивши характер спірних правовідносин, відповідну їм норму правового регулювання, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено за вимогами ст. 212 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що за відсутності встановленого за домовленістю або судовим рішенням порядку володіння та користування дачним будинком позовні вимоги ОСОБА_6 є безпідставними.

Рішення суду першої інстанції ухвалене згідно із законом.

За змістом ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2016 року скасувати, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2016 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик