АПЕЛЯЦІЙНИЙСУДМІСТАКИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

при секретарі: Горак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою представником ОСОБА_3

на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року

в с т а н о в и л а :

Справа № 757/12610/17-ц
№ апеляційного провадження № 22-ц/796/11043/2017
Головуючий у суді першої інстанції: К.О. Москаленко
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д. Поливач
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову. Посилається на незаконність та необґрунтованість постановленої ухвали, порушення судом норм процесуального права, не встановлення судом обставин, що мають значення для питання про забезпечення позову.

В обґрунтування вказала на те, що суд невірно вважав, що нею не дотримано вимог ст. 151 ЦПК України, оскільки такі вимоги нею були виконані, та зазначено причину у зв'язку із якою необхідно накласти арешт на вказану у заяві квартиру в межах заявлених позовних вимог у розмірі 44296,20 грн. Вказала, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача утруднить у подальшому виконання рішення суду у разі задоволення позову. Зазначила про те, що судом не було враховано ту обставину, що забезпечення позову допускається на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Суд не дотримався вимог п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», не з'ясував чи між сторонами дійсно виник спір, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не з'ясував обсяг позовних вимог, не з ясував відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам.

Сторони (їх представники) у судове засідання не з'явились. Позивач та її представник про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до вимог закону. Про причини неявки особи, які беруть участь у справі суд не повідомили, будь - яких заяв чи клопотань від них не надходило. Колегія суддів розцінила причини неявки сторін та їх представників як неповажні та дійшла висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України. Колегія суддів розглянула справу у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Розглянувши справу у межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, у провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно належне відповідачу в межах розміру заявлених позовних вимог, а саме квартиру АДРЕСА_1, та заборони реєстраційній службі вчиняти дії щодо реєстрації (перереєстрації) права власності на вказану квартиру.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Так, відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно до вимог п. 1, 2 ч. 1, ч. 3 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до роз'яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Частиною 2 ст.151 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Так, законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Порушуючи питання про забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач, остання посилалась на ст. 386 ЦК України, зазначивши, що власник який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду із вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому вчиненню. Також позивач зазначила, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити та зробити неможливим виконання рішення суду по справі.

Так, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд виходив недоведеності та необґрунтованості підстав для вжиття таких заходів. Зокрема суд зазначив, що майно на яке позивач просить накласти арешт не є предметом судового розгляду.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог

Отже, забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо. Єдиною підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відомості про те, яка вартість майна на яке накладається арешт та чи є зазначена вартість співмірною із заявленими позивачем вимогами є необхідними для забезпечення позову.

Разом з тим, у порушення вимог ст. ст. 151, 152 ЦПК України, позивачем у заяві не зазначено та не надано будь-яких доказів на визначення співмірності виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами. Також ОСОБА_1 не надала у розпорядження суду доказів того, що відповідач вчиняє будь-які дії щодо відчуження належного йому майна з метою уникнення у подальшому виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Суд першої інстанції вірно вказав на необґрунтованість та недоведеність наявності правових підстав для забезпечення позову у спосіб заявлений ОСОБА_1 Доказів на спростування зазначеного суду апеляційної інстанції не надано.

Колегія суддів цілком погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону, є обґрунтованими, оскільки позивачем не доведено що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, не доведено, що відповідач має намір відчужити квартиру на яку позивач просить накласти арешт або ухилитися від виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

Оскаржувану ухвалу, на думку колегії суддів, постановлено з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведених вище висновків.

З врахуванням вищевикладеного, підстави для скасування оскаржуваної ухвали і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану представником ОСОБА_3, відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: