Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором про надання послуг, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 20 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 06 липня 2010 року між нею та ОСОБА_7 було укладено договір про надання послуг, за умовами якого ОСОБА_7 зобов'язувалась виплатити їй 400 000 грн за надані послуги.

Зазначала, що вона свої зобов'язання за договором виконала в повному обсязі, що підтверджується підписаним ОСОБА_7 актом приймання-передачі наданих послуг від 19 серпня 2012 року. Однак ОСОБА_7 померла, не виконавши своїх зобов'язань щодо оплати наданих послуг за договором про надання послуг від 06 липня 2010 року. Спадкоємцями

ОСОБА_7 є ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Беручи до уваги зазначене, ОСОБА_4 на підставі ст. 1282 ЦК України просила стягнути зі спадкоємців померлої ОСОБА_7 - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 солідарно 400 000 грн.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від

17 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 400 000 грн в межах вартості спадкового майна

ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 20 грудня

2016 року рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від

17 січня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах касаційного оскарження, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК Українисуд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі є спадкоємцями померлої ОСОБА_7, а тому зобов'язані задовольнити вимоги позивача щодо оплати наданих послуг за договором про надання послуг від 06 липня 2010 року. При цьому зазначено, що

ОСОБА_4 випадково дізналась про смерть ОСОБА_7 у 2013 році та одразу звернулася до нотаріуса із відповідною заявою - вимогою до її спадкоємців.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що вимоги ОСОБА_4 до спадкоємців ОСОБА_7 заявлені поза межами строків, встановлених ч. 2 ст. 1281 ЦК України.

Висновок суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, наданим сторонами доказам та вимогам закону.

Встановлено, що 06 липня 2010 року між ОСОБА_7 (замовник) та ОСОБА_4 (виконавець) укладено договір про надання послуг, за умовами якого виконавець зобов'язувалась за завданням замовника протягом визначеного строку надавати за плату послуги: представляти інтереси та захищати права замовника перед державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими організаціями, установами та підприємствами незалежно від форм власності чи фізичними особами щодо володіння користування, розпорядження належною їй земельною ділянкою, у тому числі при викупі земельної ділянки для суспільних потреб чи з мотивів необхідності шляхом надання у власність іншої земельної ділянки чи об'єктів нерухомого майна або відшкодування вартості земельної ділянки у грошовому виразі, а також представляти інтереси при продажі чи іншим чином відчуженні земельної ділянки, а замовник зобов'язувався оплачувати такі послуги. Вартість зазначених послуг становить 400 000 грн, які підлягають виплаті виконавцю протягом 5 робочих днів з моменту підписання акту приймання-передачі наданих послуг.

Згідно з актом приймання - передачі виконаних послуг до договору про надання послуг від 06 липня 2010 року, складеного 19 серпня 2012 року та підписаного ОСОБА_7 і ОСОБА_4, виконавець надав замовнику послуги за результатами яких виконавець у повному обсязі захистив права та інтереси замовника, пов'язані із володінням, користуванням та розпорядженням останнім, належною йому земельною ділянкою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 померла. Спадкоємцями майна ОСОБА_7 є ОСОБА_6 та ОСОБА_5, які 09 вересня 2013 року отримали свідоцтва про право на спадщину за законом.

Згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені ст.1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-2962цс16.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені ч. ч. 2, 3 цієї статті, позбавляється права вимоги.

Враховуючи, що ОСОБА_4 звернулась до відповідачів із заявою-вимогою про виконання обов'язку спадкодавця ОСОБА_7 лише 17 липня 2013 року (т.1, а.с. 9), позовна заява до суду була подана лише 27 серпня

2013 року, при цьому встановлено, що про смерть ОСОБА_7 позивач могла та повинна була дізнатись 24 жовтня 2012 року (при розгляді справи Львівської обласної державної адміністрації до ОСОБА_7 та ін. про примусове відсудження земельних ділянок для суспільних потреб, в якій ОСОБА_4 приймала участь як представник ОСОБА_7.), правильним є висновок суду апеляційної інстанції про пропуск позивачем строку пред'явлення вимог до спадкоємців, передбаченого ч. 2 ст. 1281 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції правильно визначився із змістом позовних вимог, нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, надав обґрунтовану оцінку наявним в матеріалах справи доказам, законно та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

При цьому доводи ОСОБА_4 про те, що вона не була присутня на судовому засіданні 24 жовтня 2012 року при розгляді справи за позовом Львівської обласної державної адміністрації до ОСОБА_7 та ін. про примусове відсудження земельних ділянок для суспільних потреб, а тому не знала про закриття провадження у вказаній справі у зв'язку зі смертю

ОСОБА_7, є необґрунтованими, враховуючи, що представництво інтересів померлої ОСОБА_7 у вказаній справі позивачем не заперечувалось, при цьому на підставі п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України у разі смерті довірителя припиняється і саме представництво, а тому ОСОБА_4 могла та повинна була дізнатись про смерть свого довірителя про закритті провадження у справі, в якій вона представляла її інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене із дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, а тому відповідно до положень ст. 337 ЦПК України касаційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 20 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

Л.М. Мазур