Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1293/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Головань А. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

12.07.2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого - Голованя А.М.,

суддів - Гайсюка О.В., Карпенка О.Л.,

за участю секретаря - Діманової Н.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 10 травня 2017 року, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, Новоукраїнська районна державна адміністрація Кіровоградської області як орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей, виконавчий комітет Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області як орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей, про відібрання дітей та повернення малолітніх дітей опікуну, заборону вчиняти певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 24.09.2010 року розпорядженням голови Новоукраїнської РДА Кіровоградської області №929-р малолітнім ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування, оскільки матір цих дітей ОСОБА_8 за рішенням суду від 07.06.2010 року була позбавлена батьківських прав.

З 24.09.2010 року по 26.08.2016 року діти виховувались в прийомній сімї ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі відповідних розпоряджень, прийнятих Новоукраїнською РДА Кіровоградської області як органом опіки та піклування.

29.12.2016 року, згідно з розпорядженням голови Новоукраїнської РДА Кіровоградської області № 505-р її, як тітку, було призначено опікуном над ОСОБА_6 та ОСОБА_7

30.12.2016 року дітей їй було передано із КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради на виховання.

07.02.2017 року, коли діти йшли зі школи, відповідачі самовільно забрали їх до себе додому.

На вимогу повернути дітей в сімю опікуна, відповідачі реагують агресивно, вважаючи, що у них є право їх виховувати.

07.03.2017 року головою Новоукраїнської РДА Кіровоградської області було прийнято розпорядження № 83-р «Про вибуття малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 із прийомної сімї ОСОБА_4 до родини опікуна».

Дане розпорядження відповідач ОСОБА_3 отримала 10.03.2017 року, але категорично відмовилась його виконувати.

В звязку з викладеним просить задовольнити заявлений нею позов, відібрати дітей у відповідачів й повернути їх їй та заборонити відповідачам будь-яким способом втручатися в процес виховання дітей.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 10 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач оскаржила його в апеляційному порядку і просила скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким заявлений нею позов задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд неправильно застосував норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_2, її представник та представники третіх осіб підтримали доводи апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_3 заперечила проти апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_4, який був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не прибув.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі сторін, що відповідає положенням ст.305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, встановлених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що малолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживають із відповідачами на підставі відповідного розпорядження Новоукраїнської РДА, підтвердженого рішенням суду, не доведено, що життю або здоровю дітей загрожує будь-яка небезпека, а тому, з урахуванням думки дітей, які, в силу свого віку та розвитку, висловили бажання проживати з відповідачами, підстави для їх відібрання відсутні.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.09.2010 року розпорядженням голови Новоукраїнської РДА Кіровоградської області № 929-р «Про надання малолітнім ОСОБА_6 та ОСОБА_7 статусу дітей, позбавлених батьківського піклування», ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, було надано вказаний статус.

Матірю дітей є ОСОБА_8, яка рішенням Новоукра-їнського районного суду Кіровоградської області від 07.06.2010 року була позбавлена батьківських прав (а.с.15,26,27).

24 вересня 2010 року було прийняте розпорядження голови Новоукраїнської РДА від №930-р «Про утворення прийомної сімї ОСОБА_4 та передачу дітей на виховання та спільне проживання»

27.09.2010 року, відповідно до п. 6 Положення про прийомну сімю, між Новоукраїнської РДА та ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено договір №12 про влаштування дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на виховання та спільне проживання до прийомної сімї ОСОБА_4.

26.08.2016 року, згідно з розпорядженням Новоукраїнської РДА №311-р «Про вибуття дітей, позбавлених батьківського піклування із прийомної сімї ОСОБА_4 та припинення її функціонування», функціонування прийомної сімї припинено.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.10.2016 року, яка набрала законної сили, згадане розпорядження РДА №311-р від 26.08.2016 року було скасовано.(а.с.65-71).

29.12.2016 року згідно з розпорядженням голови Новоукраїнської РДА Кіровоградської області №505-р «Про встановлення опіки над малолітніми ОСОБА_6 та ОСОБА_7О.», ОСОБА_2, як тітку, було призначено опікуном над цими малолітніми дітьми.

07.03.2017 року головою Новоукраїнської РДА Кіровоградської області було прийнято повторне розпорядження №83-р «Про вибуття малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 із прийомної сімї ОСОБА_4 до родини опікуна.

Цим рішенням було припинено перебування дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в прийомній сімї ОСОБА_4, скасовано розпорядження Новоукраїнської РДА № 930-р від 24 вересня 2010 року «Про утворення прийомної сімї ОСОБА_4 та передачу дітей на виховання та спільне проживання» та припинено дію договору №12 від 27.09.2010 року, про влаштування дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на виховання та спільне проживання до прийомної сімї ОСОБА_4.

Натомість, рішенням визначено форму влаштування малолітніх дітей у формі опіки, зберігши родинні відносини, з урахуванням рішення районної комісії з питань захисту прав дитини (протокол №1 від 02.03.2017 року) (а.с.28).

30.12.2016 року дітей було передано ОСОБА_2 із КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради на виховання, після чого діти почали проживати з нею однією сімєю і навчатися в Новоукраїнській ЗОШ І-III ступенів №1.

Проте з 07.02.2017 року відповідачі утримують дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у себе вдома.

Як пояснили в суді апеляційної інстанції представники Новоукраїнської РДА та виконкому Новоукраїнської міськради на їхні вимоги повернути дітей в сімю опікуна, відповідачі не реагують.

Згідно ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

У положеннях Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27 лютого 1991 року, зазначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, а частиною 1 статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

В частині 2 статті 3 Конвенції зазначено, що держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно ч.1 ст.162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Відповідно ч.2 ст. 249 СК України опікун, піклувальник має право вимагати повернення дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.

Разом з тим, суд першої інстанції, в порушення ст. 214 ЦПК України, неправильно застосував норми матеріального права та залишив поза увагою те, що відповідачі не мають права утримувати дітей, місцем проживання яких за рішення органу опіки та піклування визначено з опікуном ОСОБА_2, а опікун має право вимагати повернення дітей від будь-якої особи, яка тримає їх.

Отже, висновки суду про правомірність перебування дітей в сімї ОСОБА_4 є помилковими.

Відповідно до ст. 275 ЦК України захист особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу та може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

За правилами ст. 276 ЦК України , якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав передбачених п.п.2,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 10 травня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити. Відібрати дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 у відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та передати опікуну ОСОБА_2.

Заборонити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 будь-яким способом втручатися в процес виховання дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: