У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Шимків С.С., Григоренко М.П.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

за участі: позивача і представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 травня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) та інфляційних втрат за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) та інфляційних втрат за прострочення сплати аліментів, обґрунтовуючи існуванням заборгованості по сплаті аліментів.

Рішенням Рівненського міського суду від 11 травня 2017 року позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 2 127,25 гривень; суму інфляційних втрат у розмірі 4 478,52 гривень; судові витрати по оплаті правової допомоги у розмірі 500 гривень; судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 551,20 гривень.

На рішення суду відповідач через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність та необґрунтованість, що полягало у порушенні судом норм ст. 184, ч.1 ст. 196 СК України, ст.ст. 59, 212,215 ЦПК України.

Вважав, що наданий позивачем розрахунок заборгованості по аліментах не відповідає дійсності та спростовується розрахунком заборгованості по аліментах від 14 лютого 2017 року №2190, з якого вбачається, що заборгованість по сплаті аліментів відсутня, починаючи з 29.09.2016 року. Заборгованість по аліментах з 05.06.2012 року по лютий 2013 року виникла не з його вини, а внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти, та надання нею невчасної та недостовірної інформації щодо продовження навчання сина в іншому навчальному закладі.

У позові та в рішенні суду не зазначено, за який саме період виникла заборгованість, коли вперше відповідач допустив прострочення виконання зобовязання із погашення заборгованості і скільки щомісячних платежів по сплаті аліментів до предявлення позову він порушив. Натомість лише зазначається про існування спірної заборгованості.

На його думку, в суду не було підстав для задоволення позову в частині стягнення інфляційних втрат, оскільки розрахунок розміру аліментів, які підлягають до стягнення, здійснений державним виконавцем без врахування індексу інфляції.

Крім того, зазначає про те, судові витрати по оплаті правової допомоги були стягнуті місцевим судом безпідставно, адже вони не підтверджені належними доказами.

Отже, судом залишено без уваги доводи про відсутність його вини у несвоєчасній несплаті аліментів та заборгованості по аліментах з 29.09.2016 року, нарахування пені на підставі розрахунку, який не відповідає дійсності, що індексація проводиться на стадії виконання рішення суду по сплаті аліментів, тобто без додаткового судового рішення, судові витрати по оплаті правової допомоги не підтверджені належними доказами, чим було порушено норми ст. 212 ЦПК України щодо оцінки доказів, п. 3 ст. 215 ЦПК України щодо змісту оскаржуваного рішення та роз'яснень п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" .

З цих підстав просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи представника відповідача, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з їх доведеності та обґрунтованості, оскільки платник аліментів допустив прострочення їх сплати, внаслідок чого наступила відповідальність, передбачена ст. 196 СК України та Законом України "Про індексацію грошових доходів населення". При цьому суд урахував, що наведені позивачем розрахунки неустойки (пені) та інфляційних втрат за прострочення сплати аліментів є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються які на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Матеріалами справи встановлено, і ці обставини сторонами не оспорюються, що на виконанні Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Рівненської області (далі Відділ ДВС) знаходився виконавчий лист № 1715/11364/12, виданий 12.03.2013 року на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28.09.2012 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 450 гривень, з усіх видів доходів, на час навчання, але не більше як до досягнення 23 років, щомісячно, без урахування часу канікул (а.с.23-23.зв., 24).

Даними розрахунку від 21 жовтня 2016 року №525, зробленим державним виконавцем Відділу ДВС, встановлено, що розмір заборгованості по аліментах, стягуваних з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина станом на 21.10.2016 року становить 684,20 гривень та утворилась за період з 5 червня 2012 року по червень 2016 року (а.с.8).

З розрахунків пені та інфляційних втрат за прострочення сплати аліментів, на якому наполягав позивач, вбачається, що розмір неустойки (пені) по сплаті аліментів, який підлягає до стягнення з ОСОБА_1, становить 2 127,25 гривень, а інфляційні втрати становлять 4 220,21 гривень (а.с.9).

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Відповідно до розрахунку від 14 лютого 2017 року № 2190, зробленого державним виконавцем Відділу ДВС, заборгованість по аліментах, стягуваних з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, станом на 10.02.2017 року відсутня (а.с.36-36.зв.).

Приходячи до висновку про залишення без змін оскаржуваного рішення, колегія суддів ураховує таке.

Необґрунтованими вбачаються доводи апеляційної скарги про те, що підставою для відмови в задоволенні позову в частині стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів є твердження про відсутність заборгованості по їх сплаті з 29.09.2016 року. При цьому береться до уваги, що пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. В обох розрахунках зазначені однакові періоди, в яких виникла заборгованість зі сплати аліментів, за які слід нараховувати пеню. Нарахування пені за прострочення сплати аліментів має здійснюватися у відповідності до розрахунку, наданого державним виконавцем.

Згідно зі ст. 195 СК України та ст. 74 Закону України від 21 квітня 1999 року "Про виконавче провадження" (з подальшими змінами та доповненнями), розмір заборгованості з виплати аліментів визначається державним виконавцем, а за наявності спору питання про розмір такої заборгованості вирішується за заявою заінтересованої особи судом у порядку, встановленому законом.

Відповідачем дії державного виконавця з приводу визначення розміру заборгованості за аліментами не оскаржувались.

Тобто розмір неустойки має бути розрахований за період з 5 червня 2012 року до 1 липня 2016 року (період визначений в довідці Відділу ДВС). Саме цей період зазначено в розрахунку, зробленому позивачем в позовній заяві (а.с.9 ).

Пунктами 8, 11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі" судам роз'яснено, що ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст.215 ЦПК України, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини. У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст. 60 ЦПК України).

Доводи автора скарги про відсутність підстав для покладення на відповідача відповідальності у виді неустойки за прострочення сплати аліментів не заслуговують на увагу, оскільки не доведено існування в нього умислу щодо несплати чи ухилення від сплати аліментів. Тобто не підтверджено належними і допустимими доказами існування в його діях вини у виникненні заборгованості по аліментах, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, які були належним чином досліджені судом.

Роз'ясненнями, викладеними в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 від 15 травня 2006 року, зазначається, що передбачена положеннями ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

Згідно з ч.1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилося стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Саме така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі №6-94цс15, яка згідно зі ст. 360(7) ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Факт неповного виконання платником аліментів ОСОБА_1 рішення суду про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 на період його навчання не заперечувався, а також підтверджується письмовими розрахунками заборгованості, зробленими державним виконавцем.

З урахуванням щомісячного розрахунку заборгованості ОСОБА_1, складеного державним виконавцем станом на 21 жовтня 2016 року за період з 05.06.2012 року до 01.07.2016 року (на час навчання), сума неустойки дорівнюватиме 2 127,25 гривень, яка обчислюється у розмірі 1% відсотка від суми несплачених аліментів на утримання дитини, за кожен місяць прострочення, розрахованих державним виконавцем (330,00 гривень х 1% х 21 день (за червень 2012 р.) + 450,00 гривень х 1% х 30 день (за вересень 2012р.) + 450,00 гривень х 1% х 31 день (за жовтень 2012р.) + 450,00 гривень х 1% х 30 днів (за листопад 2012р.) + 450,00 гривень х 1% х 31 день (за грудень 2012р.) +450,00 грн. х 1% х 31 день (за січень 2013р.) + 450,00 гривень х 1% х 28 днів (за лютий 2013р.) + 450,00 гривень х 1% х 30 днів (за вересень 2013р.) + 87,10 гривень х 1% х 6 днів (за серпень 2014р.) + 450,00 гривень х 1% х 31 день (за травень 2015р.) + 87,10 гривень х 1% х 6 днів (за серпень 2015р.) + 450,00 гривень х 1% х 30 днів (за вересень 2015р.) + 450,00 гривень х 1% х 31 день (за жовтень 2015р.) + 450,00 гривень х 1% х 30 днів (за листопад 2015р.) + 450,00 гривень х 1% х 31 день (за грудень 2015р.) + 450,00 гривень х 1% х 31 день (за січень 2016р.) + 450,00 гривень х 1% х 29 днів (за лютий 2016р.) + 450,00 гривень х 1% х 31 день (за березень 2016р.).

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 за період з 05.06.2012 року до 01.07.2016 року в розмірі 2 127 гривень 25 копійок.

Згідно зі ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що висловлена у постанові від 6 листопада 2013 року у справі №6-113цс13, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч. 2 ст. 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно з п. 8 ст. 8 ЦПК України в порядку, передбаченому Законом України "Про індексацію грошових доходів населення".

Згідно із наданим позивачем розрахунком інфляційних втрат, з правильністю якого погодився і суд, у липні 2012 року індекс інфляції становив 99, 8%, добуток інфляції склав 207, 72%, а тому розмір інфляційних втрат склав 0; відповідно, у серпні 2012 року 99, 7% індекс інфляції, добуток 208, 14%, інфляційних втрат 0; вересень 2012 року 100, 1% індекс інфляції, добуток 208, 76%, інфляційні втрати 489, 43 гривні; жовтень 2012 року 100% індекс інфляції, добуток індексів 208, 55%, інфляційні втрати 488, 49 гривень; листопад 2012 року 99, 9% індекс інфляції, добуток 208, 55%, інфляційні втрати 488, 49 гривень; грудень 2012 року 102, 2% індекс інфляції, добуток 208, 76 %, інфляційні втрати 489, 43 гривні; січень 2013 року 102, 2% індекс інфляції, добуток 204, 27%, інфляційні втрати 469, 21 гривень; лютий 2013 року 99, 9% індекс інфляції, добуток 199, 87%, інфляційні втрати 449, 42 гривні; березень 2013 року 100% індекс інфляції, добуток 200, 07%, інфляційні втрати 0; квітень 2013 року 100% індекс інфляції, добуток 200, 07%, інфляційні втрати 0; травень 2013 року 100, 1% індекс інфляції, , добуток 200, 07%, інфляційні втрати -0; червень 2013 року 100% індекс інфляції, добуток 199, 87%, інфляційні втрати 0; липень 2013 року 100% індекс інфляції, добуток 199, 87%, інфляційні втрати 0; серпень 2013 року 99, 3% індекс інфляції, добуток 200, 07%, інфляційні втрати 0; вересень 2013 року - 100% індекс інфляції, добуток 201, 48%, інфляційні втрати 456, 67 гривень; жовтень 2013 року 100, 4% індекс інфляції, добуток 201, 48%, інфляційні втрати 0; листопад 2013 року 100, 2% індекс інфляції, добуток 201, 68%, інфляційні втрати 0; грудень 2013 року 100, 5% індекс інфляції, добуток 200, 27%, інфляційні втрати 0; січень 2014 року 100, 2% індекс інфляції, добуток 199, 28%, інфляційні втрати 0; лютий 2014 року 100, 6% індекс інфляції, добуток 198, 88%, інфляційні втрати 0; березень 2014 року 102, 2% індекс інфляції, добуток 197, 7%, інфляційні втрати 0; квітень 2014 року 103, 3% індекс інфляції, добуток 193, 44%, інфляційні втрати 0; травень 2014 року 103, 8% індекс інфляції, добуток 187, 26%, інфляційні втрати 0; червень 2014 року 101, 00% індекс інфляції, добуток 180, 41%, інфляційні втрати 0; липень 2014 року 100, 4% індекс інфляції, добуток 178, 62%, інфляційні втрати 0; серпень 2014 року (з 26.08.2014 р.) 100, 8% індекс інфляції, добуток 177, 91%, інфляційні втрати 67, 86 гривень; вересень 2014 року 102,9% індекс інфляції, добуток 176, 5%, інфляційні втрати 0; жовтень 2014 року 102, 4% індекс інфляції, добуток 171, 52 %, інфляційні втрати 0; листопад 2014 року 101, 9% індекс інфляції, добуток 167,5%, інфляційні втрати 0; грудень 2014 року 103%, добуток 164, 38%, інфляційні втрати 0; січень 2015 року 103, 1% індекс інфляції, добуток 159, 59%, інфляційні втрати 0; лютий 2015 року 105, 3% індекс інфляції, добуток 154, 79%, інфляційні втрати 0; березень 2015 року 110, 8% індекс інфляції, добуток 147%, інфляційні втрати 0; квітень 2015 року 114% індекс інфляції, добуток 132, 67%, інфляційні втрати 0; травень 2015 року 102, 2% індекс інфляції, добуток 116, 38%, інфляційні втрати 73,71 гривень; червень 2015 року 100, 4% індекс інфляції, добуток 113, 88%, інфляційні втрати 0; липень 2015 року 99% індекс інфляції, добуток 113, 42%, інфляційні втрати 0; серпень 2015 року (з 26.08.2015 р.) 99,2% індекс інфляції, добуток 114, 57%, інфляційні втрати 12, 69 гривень; вересень 2015 року 102, 3% індекс інфляції, добуток 115, 49%, інфляційні втрати 69, 71 гривень; жовтень 2015 року 98,7% індекс інфляції, добуток 112, 89%, інфляційні втрати -58, 03 гривні; листопад 2015 року 102% індекс інфляції, добуток 114, 38%, інфляційні втрати 64, 72 гривні; грудень 2015 року 100, 7% індекс інфляції, добуток 112, 14%, інфляційні втрати 54, 62 гривні; січень 2016 року 100, 9% індекс інфляції, добуток 111, 36%, інфляційні втрати 51, 12 гривень; лютий 2016 року 99, 6% індекс інфляції, добуток 110, 37%, інфляційні втрати 44, 65 гривень; березень 2016 року 101 % індекс інфляції, добуток 110, 81 %, інфляційні втрати 48, 64 гривні; квітень 2016 року 103, 5% індекс інфляції, добуток 109, 71%, інфляційні втрати 0; травень 2016 року 100, 1% індекс інфляції, добуток 106%, інфляційні втрати 0; червень 2016 року 99, 8% індекс інфляції, добуток 105, 9%, інфляційні втрати 0; липень 2016 року 99,9% індекс інфляції, добуток 106, 11%, інфляційні втрати 0.

Додавши щомісячні інфляційні втрати, суд першої інстанції правильно здобув їх сукупний розмір 4 220, 21 гривень.

Відповідно до п. 104 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (із змінами) визначено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється з місяця, в якому призначено аліменти.

Для аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі, що були призначені до червня 2016 року, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з дня набрання чинності Законом України від 17 травня 2016 року № 1368-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі", а саме в Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 року № 1282-XII.

Оскільки індекс споживчих цін розраховується в цілому за місяць, то обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється з місяця, в якому набрав чинності зазначений Закон.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, індексується у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. При цьому розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, разом із сумою індексації не повинен перевищувати 50 % грошового доходу платника аліментів.

Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 20.01.2016 року в справі №6-2759 цс 15.

Щодо тверджень апеляційної скарги про неможливість задоволення вимоги про стягнення з відповідача витрат з оплати правової допомоги через відсутність належних доказів, які б підтверджували надання такої допомоги, то вони не заслуговують на увагу. Так, судом першої інстанції надано належну правову оцінку доказам, що підтверджують оплату позивачем послуг адвоката.

Частинами 1, 2 ст. 84 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до статті 1 Закону України від 20.12.2011 № 4191 -VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пунктах 47, 48 постанови від 17.10.2014 № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Інші доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують і спростовуються правильністю висновків суду.

Повно та правильно зясувавши обставини справи і встановивши, що до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимоги ОСОБА_3

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Тому доводи особи, що подала апеляційну скаргу, на необхідність та вимушеність захисту її прав, порушуючи тим самим права позивача, є неприйнятними для апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 травня 2017 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :