Справа № 278/2125/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЯМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Зубчук І.В.

секретаря с/з ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Млинище» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати.

В обґрунтування позову зазначив, що на підставі розпорядження Житомирської районної державної адміністрації від 14 квітня 2004 року №157 позивач є власником земельної ділянки площею 1,9631 га., розташованої на території Луківської сільської ради Житомирського району Житомирської області.

25 грудня 2006 року між ним та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Млинище» (далі - СТОВ «Млинище») укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 20 років зі сплатою орендної плати в кінці року, після закінчення збору урожаю, до 31 числа поточного року. Позивач вважає, що його права порушено, оскільки відповідач систематично не сплачував орендну плату, а саме не сплатив орендну плату за 2013 та 2014 роки у розмірі 4021 гривня 38 копійок та не в повному обсязі за 2012 рік у розмірі 978 гривень 34 копійки, а тому просив суд достроково розірвати договір оренди землі та стягнути заборгованість з орендної плати у розмірі 4 999 гривень 72 копійки.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві.

Представник відповідача СТОВ «Млинище» позов не визнала, суду пояснив, що товариство свої обовязки щодо сплати орендної плати здійснювало систематично, а за період 2013-2014 роки позивач відмовлявся від отримання коштів, про що складалися відповідні акти.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Це означає, що суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації, або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Правовідносини сторін за спірним договором оренди землі регулюються спеціальним Законом України "Про оренду землі", а також Земельним кодексом України та загальними нормами Цивільного кодексу України щодо підстав дострокового розірвання договору.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 1,9631 га., з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :04:000:0511, яка розташована на території Луківської сільської ради Житомирського району Житомирської області яка видана відповідно до розпорядження Житомирської районної державної адміністрації від 14 квітня 2004 року №157 (а.с.68-69).

25 грудня 2006 року між ОСОБА_3 та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Млинище» укладено договір оренди земельної ділянки площею 1,9631 га. за №228.

Відповідно до п.п.8, 11 даного договору його укладено строком на 20 років зі сплатою орендної плати в кінці року, після закінчення збору урожаю, до 31 числа поточного року (а.с.5-6).Нормативна грошова оцінка землі становить 32 196 гривень, станом на 2012, 2013 та 2014 роки вартість земельної ділянки становила 67 023 гривень (а.с.8).

25 грудня 2006 року відповідно до акту приймання - передачі, земельна ділянка була передана відповідачеві (а.с.7). Наведений договір зареєстрований Житомирській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру» при Держкомземі України за № 1 від 22.11.2007 (а.с.7 - 9).

Як вбачається з матеріалів справи, орендна плата за 2012 рік становила 1765 гривень 65 копійок, яка була сплачена позивачу 31 грудня 2012 року у розмірі 877 гривень 50 копійок. 23 грудня 2015 року позивач отримав орендну плату за 2013 - 2014 роки у розмірі 1765 гривень 65 копійок.

Заявою від 23 грудня 2015 року позивач повідомив відповідача, що отримав орендну плату за 2013 - 2014 роки і претензій з цього приводу не має (а.с.52). Орендна плата за 2015 рік у розмірі 2795 гривень 98 копійок виплачена позивачу 31 грудня 2015 року.

Згідно зі ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати (статті 24 Закону України "Про оренду землі").

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що зобовязання повинні виконуватися належним чином та у встановлений законом чи договором строк, однобічна відмова від виконання зобовязань не допускається.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Статтею 651 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За змістом ст.21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди.

Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

За змістом пункту «д» ч.1 ст.141 Земельного кодексу України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Дана норма дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання як договору оренди, так і договору суборенди земельної ділянки, тоді як разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання.

Згідно правового висновку Верховного Суду України у справі №6-146цс12, договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.13 Закону України «Про оренду землі»). За змістом ст.21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди. Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельного кодексу України та іншими законами України. Відповідно до п.«д» ч.1 ст.141 Земельного кодексу України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року (справа №6-146цс12), яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Згідно із частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотною умовою договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (правовий висновок від 21.09.2016 р. у справі № 6-1512цс16).

Відповідно до п.11 Договору орендна плата вноситься у такі строки: в кінці року, після закінчення збору урожаю і видається до 31 грудня поточного року, за п.9 Договору орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 300 гривень за один рік оренди або в натуральній с/г продукції на вказану суму, а саме зерном в кількості 150 кг. при урожайності не менше 20 цнт/га із збільшенням даної кількості при підвищенні урожайності та за окремою домовленістю іншими товарами та послугами, за цінами, що склалися на дату видачі, або грішми при наявності на рахунку.

Суд визнає належним та допустимим доказом відсутності вини відповідача у порушенні п.11 Договору щодо несвоєчасної сплати орендної плати за 2013-2014 р.р. акти про встановлення обставин від 26 грудня 2013 року та 19 грудня 2014 року, про відмову позивача від отримання орендної плати (а.с.177-178). Жодних спростувань, щодо не легітимності даного доказу сторонами суду не надано.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для дострокового розірвання спірного договору за рішенням суду і, відповідно, відмовляє у задоволенні позовних вимог як в цій частині, так і в частині стягнення коштів в рахунок заборгованості за орендну плату, оскільки позивачем та його представником не надані докази системності несплати орендної плати відповідачем.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, Закон України «Про оренду землі», ст.141 Земельного кодексу України, ст.ст. 525, 526, 610, 611, 651 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Житомирський районний суд Житомирської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. В. Зубчук