Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/5361/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Наумова І.Й.
Провадження № 22-ц/778/2699/17 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької с області у складі:

Головуючого Онищенка Е.А.

Суддів Бєлки В.Ю.

Воробйової І.А.

При секретарі Фесенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Міського комунального підприємства «Основаніє», третя особа: ОСОБА_6, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «СК «Арсенал страхування», МКП «Основаніє», третя особа - ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

В обґрунтування позову зазначено, що 28.08.2013 року о 16 годині, сталась ДТП з вини третьої особи - ОСОБА_6, який керуючи автомобілем НОМЕР_1, що належить МКП «Основаніє», рухаючись по другорядній дорозі по вул. Васильєва, на перехресті з вул. Космічна в м. Запоріжжя, не надав перевагу в русі мотоциклу НОМЕР_2, під його керування, що рухався по головній дорозі - вул. Космічна, чим допустив зіткнення.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.10.2013 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєні ДТП.

В результаті ДТП мотоцикл «Сузукі» було пошкоджено. ОСОБА_6 на момент скоєння ДТП перебував у трудових правовідносинах з МКП «Основаніє». Цивільно-правова відповідальність МКП «Основаніє» застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал страхування». 18.10.2013 року він звернувся до ПрАТ «СК «Арсенал страхування» із заявою про настання страхового випадку.

Згідно висновку експерта від 23.11.2013 року вартість відновлювального ремонту мотоцикла у розмірі 66868,38 грн., ринкова вартість транспортного засобу на той момент становила 37599,36 грн. 14 травня 2014 року страховою компанією проведено автотехнічне дослідження, згідно якого вартість пошкодженого мотоцикла становить 22579,20грн. 01.09.2014 року йому було виплачено страхове відшкодування у розмірі 15020,16грн.

Вважає, що страхова компанія повинна сплатити йому пеню за несвоєчасне виконання обов'язків по виплаті страхового відшкодування у розмірі 1562,11 грн., а також компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Враховуючи вищенаведене просив суд стягнути з МКП «Основаніє» на його користь різницю між фактичною шкодою, завданою йому внаслідок ДТП та сумою, отриманою від страхової компанії в розмірі 52848,22 грн., а також моральну шкоду у розмірі 10000 грн.; стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на його користь пеню за несвоєчасне виконання обов'язків по виплаті страхового відшкодування у розмірі 1562,11 грн., а також компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2017 року провадження у справі в частині позовних вимог до ПрАТ 2СК «Арсенал Страхування» закрито, в зв'язку з відмовою позивача від цієї частини позовних вимог.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з МКП «Основаніє» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 2000 грн. та судовий збір в сумі 19,99 грн

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі, стягнути з МКП «Основаніє» на його користь матеріальну шкоду в сумі 51848,22 грн. та моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Встановлено, що 28.08.2013 року о 16 год. в м. Запоріжжя на перехресті вул. Космічна та вул. Васильєва сталася дорожньо-транспортна подія за участю позивача, який керував мотоциклом «Сузукі», держномер НОМЕР_4 та третьої особи ОСОБА_6, який керував автомобілем ВАЗ-21093, держномер НОМЕР_5

Відповідно до Постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.10.2013 р. по справі № 334/8513/13-п, водій ВАЗ-21093 ОСОБА_6 визнаний винним у скоєні ДПТ, а відтак в адміністративному правопорушенні, передбаченому ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с.13,92).

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст.1187 ЦК України, особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

ОСОБА_3 є власником мотоцикла НОМЕР_2 (а.с.12,71-75), а відповідач - власником автомобіля НОМЕР_3 (а.с.100-104).

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту).

Суд першої інстанції правильно встановив, що водій автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_6 не власник даного автомобіля, а є працівником власника джерела підвищеної небезпеки (а.с.68,105).

Відповідно до матеріалів справи, відповідач уклав договір страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АС/3215910 з ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», забезпечений транспортний засіб - ВАЗ-21093, держномер НОМЕР_6 (а.с.19,99). Згідно до п. 4 даного Полісу, ліміт страхової суми за шкоду заподіяну майну на одного потерпілого становить 50000 грн.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» зазначено, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Страховик, у відповідності зі ст.22, 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» у разі настання страхового випадку, у порядку та в визначені строки, зобов'язаний відшкодувати оцінену шкоду.

Нормами ст.ст. 993, 1166, 1187, 1194 ЦК України, ст.27 ЗУ «Про страхування» також визначено обов'язок особи відшкодувати шкоду, завдану внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки при наявності полісу цивільної відповідальності. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати /страхового відшкодування/ для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою/страховим відшкодуванням.

Згідно з абзацом третім п.3 ч.1 ст.988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

За змістом п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Статтею 29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» передбачено, що при ушкодженні транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлюваним ремонтом з урахуванням зносу.

Відповідно до п. 1 ст. 30 цього Закону, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди».

Відповідно до наданого до матеріалів справи висновку експертного автотоварознавчого дослідження по встановленню вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику мотоцикла «Сузукі» від 23.11.2013 р., позивачу по справі, вартість матеріальної шкоди на дату оцінки становить 37599,36 грн. При цьому експертом в висновку зазначається, що вартість відновлювального ремонту на момент оцінки становить 66868,38 грн., що перевищує дійсну (ринкову) вартість ТЗ, відновлювати ТЗ економічно необгрунтовано, а тому вартість матеріальної шкоди визначається такою, що дорівнює ринковій вартості транспортного засобу на момент проведення дослідження (а.с.14-18,80-87).

Пунктом 2 статті 30 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» встановлено, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» сплатила позивачу страхову виплату у розмірі 15020,16 грн. (а.с.122), що є різницею між ринковою вартістю ТЗ, встановленого експертним висновком від 23.11.2013 р. - 37599,36 грн. та експертним висновком від 15.05.2014р. (а.с.88-95), яким встановлено вартість аварійно-пошкодженого мотоцикла Сузуки, держномер АР3257АА, після ДТП, що становить 22579,20 грн.

Згідно статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Страхова сума, відповідно до Полісу № АС/ 3215910, складала 50000 грн., а розмір матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням транспортного засобу, що належить позивачу, складає, відповідно до висновку експерта, 37599,36 грн..

Відповідно до діючих вимог статті 30 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів», позивач має право на відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. З огляду на те, що ринкова вартість мотоцикла «Сузукі», відповідно до експертного висновку становить 37599,36 грн. - утилізаційна вартість 22579,20 грн. - 15020,16 грн. розмір страхового відшкодування, матеріальна шкода, спричинена позивачу внаслідок ДТП, в повному обсязі забезпечувалась визначеною страховою сумою.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди .

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди є необґрунтованими та такими що не підлягають вимогам діючого законодавства.

Вирішуючи вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно керувався ст.ст. 23, 1167 ЦПК України.

Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

Суд правильно встановив, що позивачеві заподіяно моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, нервових переживаннях, які позивач зазнав у зв'язку з пошкодженням його майна з вини працівника відповідача.

Враховуючи характер правопорушення, скоєного ОСОБА_6 - працівником власника джерела підвищеної небезпеки, а саме Міського комунального підприємства «Основаніє», глибину душевних страждань позивача, яких він зазнав у зв'язку з пошкодженням його майна, суд першої інстанції обґрунтовано на користь позивача стягнув моральна шкода з урахуванням вимог розумності та справедливості у сумі 2 000 грн.

Докази та обставини, ні які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: