Справа № 539/612/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Жаги Е. Г.

при секретарі судового засідання - Гусак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товаритства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Товаритства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача шляхом визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів.

Позов мотивує тим, що 03.03. 2017 року він уклав письмовий договір фінансового лізингу №005116 з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон».

На виконання умов договору та згідно виставленого йому відповідачем рахунку ним того ж дня на рахунок відповідача було перераховано 90 000 грн.

Відповідно до вищевказаного договору ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» зобов'язувалось придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді автомобіля Great Wall М4 та передати його у користування лізингоотримувачеві, а той у свою чергу зобов'язався періодично сплачувати за користування автомобілем періодичні лізингові платежі згідно графіку в розмірі 10 312 грн. 50 коп. щомісяця (1 рік) та 4442 грн. 88 коп. щомісяця (з другого по четвертий роки). Договір фінансового лізингу передбачає право лізингоотримувача отримати автомобіль у власність за умови повної сплати вартості автомобіля та інших витрат.

З умовами договору він ознайомився вже після перерахування грошей в сумі 90 000 грн. на рахунок відповідача.

Договір фінансового лізингу №005116 від.03.03.2017 року є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, лізингодавцем порушено його права споживача, оскільки під час укладення даного правочину відповідач вдався до нечесної підприємницької діяльності.

В договорі відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місце знаходження, куди має звернутися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.

Всупереч вимогам Закону України «Про фінансовий лізинг» та норм ЦК України, у договорі і у специфікації відсутня обов'язкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету у обсягах, визначених законом. У зазначених договірних документах предметом лізингу визначено: марка Great Wall, модель М4, у кількості 1 вартістю 247 500 тис. грн. Таке визначення предмету лізингу не відповідає поняттю індивідуально визначеної речі (номер кузову та номер двигуна, рік випуску, колір, об'єм двигуна, індивідуальних технічних характеристик, індивідуальної комплектації тощо), не містить вимог щодо якості предмету лізингу відповідно до ДСТУ, класифікаторів, технічних умов тощо.

У договірних умовах не дотримано право лізингоодержувача на вибір постачальника предмета лізингу. У договорі не зазначено, за дорученням чи за погодженням лізингоодержувача має здійснюватись вибір постачальника предмету лізингу, тобто, яка із сторін договору визначає продавця предмету лізингу. Згідно договірних умов, право вибору продавця (постачальника) предмету лізингу належить лізингоодержувачу, однак реалізація такого права договором не передбачена. У порушення вимог закону, ні у договорі ні у специфікації до нього, продавця (постачальника) предмета лізингу не зазначено взагалі.

Такі неправомірні дії відповідача змусили позивача звернутись в суд за захистом своїх порушених прав та визнання договору фінансового лізингу №005116 від 03.03.2017 року недійсним. Також прохав суд стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон на його користь грошові кошти у сумі 90 000 грн. та судові витрати.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_2 не з'явився, звернувся до суду з заявою в якій прохав справу розглядати без його участі та без участі позивача, наполягаючи на задоволенні позову.

Представник відповідача також в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою в якій прохав справу розглядати без його участі та надавши суду письмові заперечення проти позову і прохаючи в задоволенні позову відмовити.

У зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України , цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участи у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимогам ЦК України.

Судом встановлено, що 03.03.2017 року позивач ОСОБА_1 уклав письмовий договір фінансового лізингу №005116 з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон».

Згідно виставленого йому відповідачем рахунку ОСОБА_1 того ж дня на рахунок відповідача було перераховано 90 000 грн., що підтверджується копією квитанції №NOXOL40480 на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 ТОВ «Лізингова компанія «Еталон».

Відповідач ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», відповідно до договору фінансового лізингу зобов'язувалось придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді автомобіля Great Wall М4 та передати його у користування лізингоотримувачеві, а той у свою чергу зобов'язався періодично сплачувати за користування автомобілем періодичні лізингові платежі згідно графіку в розмірі 10 312 грн 50коп. щомісяця (1 рік) та 4 442грн 88 коп. щомісяця (з другого по четвертий роки). Договір фінансового лізингу передбачає право лізингоотримувача отримати автомобіль у власність за умови повної сплати вартості автомобіля та інших витрат.

Позивач стверджує, що з умовами договору він ознайомився вже після перерахування грошей в сумі 90 000 грн. на рахунок відповідача і вважає, що договір фінансового лізингу №005116 від.03.03.2017 року є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, лізингодавцем порушено його права споживача, оскільки під час укладення даного правочину відповідач вдався до нечесної підприємницької діяльності, оскільки в договорі відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місце знаходження, куди має звернутися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.

Також, всупереч вимогам Закону України «Про фінансовий лізинг» та норм ЦК України, у договорі і у специфікації відсутня обов'язкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету у обсягах, визначених законом. У зазначених договірних документах предметом лізингу визначено: марка Great Wall, модель М4, у кількості 1 вартістю 247 500тис. грн. Таке визначення предмету лізингу не відповідає поняттю індивідуально визначеної речі (номер кузову та номер двигуна, рік випуску, колір, об'єм двигуна, індивідуальних технічних характеристик, індивідуальної комплектації тощо), не містить вимог щодо якості предмету лізингу відповідно до ДСТУ, класифікаторів, технічних умов тощо.

Крім того, у договірних умовах не дотримано право лізингоодержувача на вибір постачальника предмета лізингу. У договорі не зазначено, за дорученням чи за погодженням лізингоодержувача має здійснюватись вибір постачальника предмету лізингу, тобто, яка із сторін договору визначає продавця предмету лізингу. Згідно договірних умов, право вибору продавця (постачальника) предмету лізингу належить лізингоодержувачу, однак реалізація такого права договором не передбачена. У порушення вимог закону, ні у договорі ні у специфікації до нього, продавця (постачальника) предмета лізингу не зазначено взагалі.

Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Так, виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до п.3.12 глави 5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, договори лізингу транспортних засобів за участю фізичної особи посвідчуються нотаріусами з дотриманням загальних правил посвідчення договорів найму (оренди) та з урахуванням особливостей, установлених Цивільним кодексом України та Законом України "Про фінансовий лізинг".

Відповідно до п.8 Постанови КМУ від 7 вересня 1998 року №1388 державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідченні підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема договір фінансового лізингу.

Умовою досягнення мети договору фінансового лізингу сторонами є сплата лізингоодержувачем лізингових платежів та отримання предмету фінансового лізингу у власність. Така процедура може бути реалізована лізингоодержувачем лише після державної реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу на підставі заяви власника у порядку, визначеному Постановою КМУ від 7 вересня 1998 року №1388, тобто на підставі угоди, до форми укладення якої розповсюджується вимога щодо нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до частин першої та другої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Беручи до уваги вищевикладене, договір фінансового лізингу №005116 від 03 березня 2017 року є нікчемним з підстав, визначених положеннями ч.1 ст.220 ЦК України, так як він нотаріально не посвідчений.

Вказана правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 по справі № 6-2766цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування при розгляді аналогічних справ.

Також судом встановлено, що спірний договір не відповідає положенням ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", що містять самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Відповідно ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Згідно ч.3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Пунктом 12.12 Договору фінансового лізингу №005116 від 03 березня 2017 року передбачено, що у випадку розірвання договору лізингоодержувачем лізингодавець повертає сплачені кошти з вирахуванням штрафу за дострокове розірвання - 20 % від сплаченої суми авансового платежу. У такому випадку комісія за організацію договору лізингоодержувачу не повертається. При цьому незалежно від призначення платежу вказаного у банківській квитанції на оплату, даний платіж розцінюється як комісія.

Законом України "Про захист прав споживачів" передбачено повернення суми авансових платежів з вирахуванням штрафу за дострокове розірвання договору. Цією нормою до несправедливих умов договору віднесено надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору, а спірним пунктом договору передбачено право лізингодавця не повертати лізингоодержувачу комісію за організацію договору, що порушує принцип добросовісності, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків і завдає шкоди споживачеві, а тому зазначена у пункті 12.12 умова договору є несправедливою в розумінні статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів".

Вказана правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 19.10.2016 по справі №6-1551цс16, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування при розгляді аналогічних справ.

Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до переконання, що Договір фінансового лізингу №005116 від 03 березня 2017 року є несправедливим, у зв'язку з чим підлягає визнанню недійсним, а кошти, сплачені позивачем по даному договору лізингу, підлягають поверненню йому у повному обсязі.

Відповідно до ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Товаритства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача у відповідності з ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, ЦПК України, ст.ст. 215, 220, 227, 236, 509, 682, 638, 806, ЦК України, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», Законом України "Про фінансовий лізинг" суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товаритства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів задовольнити.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу №005116, укладений 03 березня 2017 року між ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_1.

Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 90 000 (дев'яносто тисяч) гривень.

Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 900(дев'ятсот) грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду Жага Е. Г.