АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6276/17 Справа № 201/3827/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

за участі секретаря: Куць О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про стягнення збитків,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з 16.03.2016р. знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення збитків.

Провадження по справі ухвалою суду від 19.10.2016р. було зупинено до набрання законної сили заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2015р. по цивільній справі № 201/15998/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про зобовязання вчинити певні дії (а.с. № 115).

Після набрання законної сили заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від провадження по справі № 201/15998/15 ц (ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.02.2017р. рішення суду від 23.12.2015р. було залишено без змін) ухвалою від 16.02.2017р. провадження по справі № 201/3827/16ц було відновлено (а.с. № 123-124, 125-126, 127).

В ході судового розгляду справи 10.07.2017р. представник позивача - ОСОБА_3 (діє на підставі довіреності від 28.09.2016р. а.с. № 110) позовні вимоги підтримав, в обґрунтування яких посилався на те, що 01.02.2015р. між позивачем та ОСОБА_4 був укладений договір № ФП 01-2/2015 поворотної фінансової допомоги. В момент укладання договору позивачем було отримано від ОСОБА_4 грошові кошти, відповідно до умов договору. Позивач є VIP-клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк» та власником карткового рахунку та відповідно держателем картки MasterCard Platinum № 4627 0550 0901 3235, імітованої на його ім'я.

25.06.2015р. вищевказану карту було заблоковано, і відповідно був відсутній доступ до грошових коштів. Фактично відповідач в односторонньому порядку припинив виконання своїх зобов'язань з обслуговування карткового рахунку, припинив користування та видачу грошових коштів. Відповідач не попередив позивача про блокування карткових рахунків. Позивач неодноразово письмово звертався до відповідача для врегулювання виниклого спору, проте це не дало ніякого результату.

В липні 2015р. в звязку зі строком дії карти відповідач автоматично імітував на імя позивача нову платіжну картку MasterCard Platinum № 4627 0550 0921 8073. Але зазначений картковий рахунок також є заблокований та не дає позивачу, як споживачу, користуватись банківським продуктом.

06.10.2015р. для виконання зобовязань перед ОСОБА_4 в частині повернення запозичених грошових коштів в розмірі 450 000 грн. та припинення нарахування штрафних санкцій за договором позивач був вимушений укласти нотаріальний договір позики грошових коштів з позичальником ОСОБА_5 та взяти у борг суму в розмірі 434 000 грн.

09.10.2015р. позивачем за розпискою було повернуто за договором суму позикових грошових коштів громадянину ОСОБА_4 Але, в звязку з простроченням зобовязання за договором в частині повернення основної суми боргу в розмірі 450 000грн., останнім було нараховано позивачу штрафні санкції в розмірі 211 450грн.50коп., які стягнуто за рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська.

Таким чином, позивач вважає, що дії відповідача по відношенню до позивача в частині здійснення перешкод у користуванні своїми грошовими коштами, що знаходяться на рахунку відповідача, та відповідно на платіжній картці MasterCard Platinum №4627 0550 0921 8073, призвели до спричинення позивачу збитків у розмірі 211 450грн.50коп, які підлягають відшкодуванню Позивачу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення збитків задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 суму збитків у розмірі 211 450 грн. 50коп.

Також судом було вирішено питання щодо розподілу судових витрат по справі.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін за наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено місцевим судом, позивач є VIP-клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк» та власником карткового рахунку та відповідно держателем картки MasterCard Platinum № 4627 0550 0901 3235, імітованої на його ім'я

01.02.2015р. між позивачем та ОСОБА_4 був укладений договір № ФП 01-2/2015 поворотної фінансової допомоги. В момент укладання договору позивачем було отримано від ОСОБА_4 грошові кошти, відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 1.1. -1.2. договору кредитор зобовязався надати позичальнику поворотну фінансову допомогу (в подальшому фінансова допомога), а позичальник зобовязався використати її для власної діяльності і повернути у визначений даним договором строк.

Згідно 1.3.-1.5 фінансова допомога надавалась відповідачу у розмірі 450 000 грн. Відсотки на фінансову допомогу, що надається за цим договором не нараховувались. Фінансова допомога надавалась строком до 25.06.2015р. При закінченні строку, вказаного в п.1.4. договору, відповідач був зобовязаний повернути фінансову допомогу в повному обсязі, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позикодавця або в готівковій формі.

Відповідно до п.п. 4.2-4.3. договору у разі у разі несвоєчасного повернення грошових коштів, позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення платежу. При затриманні повернення грошових коштів позичальником більш 30 календарних днів з дня настання строку, передбаченого п. 1.4 договору, позикодавець має право нарахувати, а позичальник зобовязаний сплатити штраф у розмірі 10% від суми заборгованості перед позикодавцем. У разі затримання повернення грошових коштів позичальником більш 90 календарних днів з дня настання строку, передбаченого п. 1.4 договору, позикодавець має право нарахувати, а позичальник зобовязаний сплатити штраф у розмірі 20% від суми заборгованості перед позикодавцем.

25.06.2015р. вищевказану карту було заблоковано, і відповідно був відсутній доступ до грошових коштів. Відповідач не попередив позивача про блокування карткових рахунків. Позивач неодноразово письмово звертався до відповідача для врегулювання виниклого спору, проте це не дало ніякого результату.

В липні 2015р. в звязку зі строком дії карти відповідач автоматично імітував на імя позивача нову платіжну картку MasterCard Platinum № 4627 0550 0921 8073.

Але зазначений картковий рахунок також був заблокований та не давав позивачу, як споживачу, користуватись банківським продуктом.

06.10.2015р. для виконання зобовязань перед ОСОБА_4 в частині повернення займаних грошових коштів в розмірі 450 000грн. та припинення нарахування штрафних санкцій за договором позивач був вимушений укласти нотаріальний договір позики грошових коштів з позичальником ОСОБА_5 та взяти у борг суму в розмірі 434 000грн.

09.10.2015р. Позивачем за розпискою було повернуто за договором суму позикових грошових коштів громадянину ОСОБА_4 Але, в звязку з простроченням зобовязання за договором в частині повернення основної суми боргу в розмірі 450 000грн. останнім було нараховано позивачу штрафні санкції в розмірі 211 450грн.50коп., які стягнуто за рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2015р. (а.с.№ 25-27).

Таким чином, дії відповідача по відношенню до позивача, в частині здійснення перешкод у користуванні грошовими коштами, що знаходилися на рахунку відповідача, відповідно й на платіжній картці MasterCard Platinum № 4627 0550 0921 8073 призвели до спричинення позивачу збитків у розмірі 211 450 грн. 50коп.

11.02.2016р. позивачем на виконання рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2015р. з метою недопущення примусового стягнення та понесення додаткових витрат, було перераховано на рахунок гр. ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 211 450грн.50коп. Даний платіж підтверджується платіжним дорученням № 9 від 11.02.2016р. (а.с. № 39).

Також встановлено, що 23.12.2015р. заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 201/15998/15-ц, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.02.2017р., дії ПАТ КБ «ПриватБанк» по відношенню до позивача визнано неправомірними та незаконними (а.с. № 123-124, 125-126).

Зазначеним рішенням суд зобовязав відповідача усунути перешкоди в користуванні грошовими коштами, що знаходяться на платіжній картці позивача MasterCard Platinum № 4627 0550 0921 8073 шляхом її негайного розблокування.

17.02.2016р. Жовтневим відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 50164615 щодо примусового виконання рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 201/15998/15ц (а.с.№ 37-38).

Проте, не зважаючи на неодноразові письмові вимоги та приписи Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ, до теперішнього часу відповідачем, не здійснено заходів, щодо негайного розблокування картки MasterCard Platinum № 4627 0550 0921 8073.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2, в період червень 2015р. - березень 2016р., в досудовому порядку неодноразово звертався до ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогами вирішити питання про усунення перешкод у користуванні, розпорядженні грошовими коштами розміщених на його карткових рахунках.

На відповідні заяви, пояснювальні листі позивача банком надавалися письмові відповіді, в яких банк посилався про необхідність надання документів, які підтверджують походження грошових коштів, які надійшли на рахунок за період з 01.01.2015р. по 24.06.2015р., з посиланням на обовязок банку згідно до вимог законодавства у разі виникнення сумнівів у достовірності чи повноти наданої інформації про клієнта провести поглиблену перевірку.

Факт встановлення банком обмежень на знятті готівки з карткових рахунків позивача, встановлено заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23.12.2015р. по справі № 201/15998/15ц, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.02.2017р., а тому згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, суд вважав відповідні обставини такими, що не підлягають доказуванню.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, правильно керуючись ст.ст. 22, 611, 1066, 1068, 1074, 1166 ЦК України,, ухвалив обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог, яке відповідає вимогам чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи.

Посилання скарги на ті обставини, що обмеження користування грошима було здійснено банком після останнього дня для виконання зобовязання є необгрнутованими, оскільки дата, що зазначена у договорі, а саме, згідно п.1.4 договору - 25.06.2015 року є строком користування грошовими коштами, а в п.1.5. сторони угодили, що позичальник зобовязується повернути фінансову допомогу при закінченні строку, вказаного в п.1.4, а від так блокування рахунку Позивача банком відбулося в останній день для виконання зобовязання, в розумінні ч.1 ст.255 ЦК України. Окрім того, заявлена сума збитків у Позивача утворилася внаслідок значної затримки у їх поверненні протягом кількох місяців, обумовлених обмеженням у доступі до рахунку, а не за 1 день прострочення повернення коштів.

Доводи скарги щодо того, що факт передачі коштів за договором не підтверджено показами свідка, а саме ОСОБА_4, а тому не встановлення вказаних обставин унеможливлює доведення причинно-наслідкового звязку між діями Відповідача та завдання збитків Позивачу є безпідставними, оскільки за змістом п.12 постанови Пленуму ВС від 6.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не може доводитися показанням свідків виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли показання свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, прямо визначені у ЦК, зокрема у ч.2 ст.937 ЦК, ч.3 ст.949 ЦК. Окрім того, факт вчинення вказаного правочину було встановлено рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2015р., яке набрало законної сили, а тому вказані обставини, в силу ст.61 ЦПК України, є такими, що не підлягають доказуванню.

Посилання скарги на те, що позивачем не доведено яке саме право було порушено Банком є необґрунтованими, оскільки саме факт встановлення банком обмежень на знятті готівки з карткових рахунків позивача, призвів до тривалого обмеження в можливості користування та розпорядження належними йому коштами, що в свою чергу призвело до спричинення позивачу збитків у вигляді штрафних санкцій.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень процесуального закону, які могли б привести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308,315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

ОСОБА_6