Справа № 361/6271/15-ц Головуючий у І інстанції Василишин В. О.
Провадження № 22-ц/780/4756/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 31.10.2017
УХВАЛА

Іменем України

31 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Олійника В.І.,

суддів Коцюрби О.П., Фінагєєва В.О.,

при секретарі Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року позивач - ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду із зазначеним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, який обґрунтовував тим, що 21 лютого 2008 року між ВАТ «Сведбанк» й ОСОБА_3 укладено кредитний договір №2622/0208/71-014, за яким останній надано у кредит грошові кошти в розмірі 91700 доларів Сполучених Штатів Америки під 11,9% річних за користування цими коштами.

Відповідач ОСОБА_2 виступив поручителем ОСОБА_3 за належне виконання нею зобовязань за правочином. 25 травня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Сведбанк» й ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за яким він набув права вимоги, у тому числі й за кредитним договором №2622/0208/71-014 від 21 лютого 2008 року.

Так як умови кредитного договору №2622/0208/71-014 від 21 лютого 2008 року ОСОБА_3 виконувалися неналежним чином і по цьому правочину утворилася заборгованість у розмірі 917310 грн. 03 коп., то ПАТ «Дельта Банк» просив суд стягнути її із відповідача ОСОБА_2

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 21 лютого 2008 року між ВАТ «Сведбанк» й ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №2622/0208/71-014 (а.с.5).

За цим правочином банк зобовязався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 91700 доларів США на строк від 21 лютого 2008 року до 14 лютого 2038 року включно на умовах, передбачених цим договором, а позичальник зобовязався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом й виконати свої зобовязання у повному обсязі та терміни, передбачені договором.

Кредит надано банком з метою подальшої конвертації суми отриманого кредиту у національну валюту України і внесення коштів на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в оплату за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Проценти за користування кредитом визначені у розмірі 11,9 % річних за весь строк фактичного користування ним. Передбачено випадки зміни розміру процентної ставки без укладання додаткового правочину до цього договору (пункт 6 договору).

21 лютого 2008 року між ВАТ «Сведбанк» і ОСОБА_2, а також позичальником ОСОБА_4 укладено договір поруки №2622/0208/71-014-Р-1 (а.с.20).

За цим правочином поручитель зобовязався перед банком відповідати за виконання зобовязань щодо повернення коштів, наданих позичальнику, у вигляді кредиту згідно з кредитним договором №2622/0208/71-014 від 21 лютого 2008 року в сумі 91 700 доларів США строком до 14 лютого 2038 року з процентною ставкою 11,9% річних за їх використання. Передбачено, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання позичальником умов зобовязання усім належним йому майном та грошовими коштами.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» й ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги (а.с.39).

Згідно із додатком №1 до договору купівлі-продажу прав вимоги ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги і за кредитним договором №2622/0208/71-014 від 21 лютого 2008 року (а.с.45).

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №2622/0208/71-014 від 21 лютого 2008 року у ОСОБА_3 існує станом на 28 липня 2015 року заборгованість у розмірі 41578 доларів 21 цент США, що становить 917310 грн. 03 коп. (тіло кредиту - 38225 доларів 77 центів США (еквівалент 843347 грн. 56 коп.); відсотки - 3352 долари 44 центи (еквівалент 73962 грн. 46 коп.) (а.с.22).

Судом встановлено, що у провадженні Дніпровського районного суду м.Києва є цивільна справа №755/16757/13-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_7 й ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.148). У цій справі призначена судово-економічна експертиза.

Під час розгляду цієї справи у звязку із необхідністю встановлення дійсного розміру заборгованості за кредитним договором судом було надано право представнику позивача ПАТ «Дельта Банк» додати до суду детальний розрахунок заборгованості і зобовязано надати розширений та належним чином посвідчений розрахунок заборгованості із підтвердженням її відповідними документами.

Проте, до суду представником ПАТ «Дельта Банк» надано лише копію розрахунку заборгованості без посвідчення її на відповідність оригіналу і навіть без підтверджуючих первинних документів (а.с.182).

Відповідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст.1050 ЦК України якщо договором встановлено строк позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього України.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу.

Відповідно до ст.ст.546, 553, 554 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойку, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Пунктами 4.1., 4.2., 4.8., 4.14., 5.6. «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, передбачено, що операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи. У первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції в грошовому виразі, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження). Процес збору, оброблення та зберігання первинних документів має бути безперервним, навіть під час передавання їх з однієї підсистеми до іншої в межах системи автоматизації банку, а відповідна інформація - цілісною, достовірною і несуперечливою. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. У разі втрати клієнтом виписки з його особового рахунку на вимогу клієнта видається дублікат.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України чітко визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із статтею 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, а якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Як вірно було зазначено судом першої інстанції, у судовому засіданні представником позивача не було доведено дійсного розміру заборгованості за кредитним договором.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку в тому, що позов до задоволення не підлягав через недоведеність заявлених вимог.

Зазначені висновки суду першої інстанції є такими, що відповідають вимогам закону та обставинам справи.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.І. Олійник

Судді: О.П. Коцюрба

ОСОБА_8