БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1335/17
Провадження № 2/497/793/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2017 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря - Ковтун О.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивачки ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Болградська районна державна адміністрація Одеської області в особі Органу опіки та піклування про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вищеназваним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі, який розірвано на підставі рішення суду від 08.02.2011 року. Від зазначеного шлюбу у них народився 17.09.2006 року син ОСОБА_5. З 2008 року вони з чоловіком припинили подружні стосунки, не проживали разом та позивачка створила нову сімю, в якій народилися ще двоє дітей. Під час перебування сина ОСОБА_6, влітку в гостях у бабусі в с. Каракурт, Болградського району Одеської області, відповідач відібрав дитину, належний догляд за сином не здійснює. Оскільки син завжди проживав з нею і з її новою родиною, ходить до школи в с. Великодолинське, Овідіопольського району, Одеської області, мають з новим чоловіком належні умови для проживання та виховання, а відповідач навпаки, до цього часу не цікавився життям сина і тільки сплачував мінімальні аліменти, просить суд постановити рішення, яким визначити місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею з матірю за адресою: вул. 41 лінія, № 44, смт.Великодолинське, Овідіопольський район, Одеська область.

Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги і просила задовольнити їх у повному обсязі та надала пояснення з підстав зазначених у позовній заяві. Була досить категоричною в своїх поясненнях. Стверджувала, що нею створені усі необхідні умови для проживання та виховання сина ОСОБА_6, а також двох інших дітей. Як побутові умови, їх умови проживання, так і матеріальне становище, досить на великому рівні. Син відвідує Великодолинську середню школу, навчається гарно, відвідує спортивні секції. Її сімя є порядною, дружною і міцною. ОСОБА_7, вона має ще двох дітей, між якими завжди лад та розуміння, гарні стосунки.

Заперечувала щодо висновку органу опіки та піклування, вважала його необґрунтованим, не мотивованим, який зроблений лише на підставі думки дитини, без урахування усіх суттєвих умов та обставин проживання та виховання дитини. Просила до уваги його не приймати.

Представник позивача підтримала доводи викладені в позовній заяві, пояснення позивача, та наполягає на задоволенні позовних вимог. Надала пояснення з правових підстав заявлених позовних вимог.

Відповідач (а.с.53-54), після надання пояснень позивачкою та дослідження доказів по справі, не заперечував щодо задоволення позовних вимог. Вважав, що якщо дійсно його сину ОСОБА_3 краще проживати з матірю ОСОБА_1, і якщо на цьому наполягає його син, він заперечувати не буде, оскільки інтереси його сина понад усе, і мають для нього важливе значення.

Така його поведінка в серпні-вересні місяці 2017 року була викликана виключно бажанням сина ОСОБА_6 проживати з ним, тому він і намагався вирішити питання про проживання сина саме з ним.

На даний час розуміє, що місце проживання сина має бути визначено з матірю.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Болградської районної державної адміністрації Одеської області (а.с.51-52) підтримав висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання сина сторін ОСОБА_7 з батьком. Суду пояснив, що при прийнятті названого рішення комісія керувалася бажанням хлопчика проживати з батьком. Разом з цим, на даний час вважає, що місце проживання дитини слід визначити з матірю, оскільки дитина весь час проживала з матірю, навчалася в середній школі за місцем свого проживання. Скарг на матір від адміністрації школи не надходило. Підстав змінювати на даний час місце проживання дитини не вбачає.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення в позовних вимогах за наступних підстав.

Відповідно до Конституції України та Сімейного Кодексу України, держава бере на себе обовязок щодо охорони сімї, дитинства, материнства та батьківства, а також створення умов для зміцнення сімї.

При вирішенні сімейних спорів судді керуються загальними вимогами цивільного процесу, із застосуванням матеріально-правової норми, яка регулює відповідний вид суспільних відносин в залежності від досліджених в судовому засіданні обставин справи, а саме:

- Сімейним Кодексом України,

- Законом України «Про охорону дитинства»,

- Декларацією прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року,

- Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 р.

- Конвенцією про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей (дата підписання 19.10.1996 р., дата ратифікації Україною 14.09.2006 р., дата набрання чинності для України 01.02.2008 р.).

Також суд враховує правові висновки викладені у постановах Верховного суду України, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Дані відносини стосуються сімейних правовідносин і регулюються нормами сімейного законодавства: ст.ст.160 ч.3, 161 ч.1 Сімейного Кодексу України, відповідно до яких якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом.

Судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачкою зареєстрований 30.10.2015 року Каракуртською сільською радою Болградського району Одеської області, було розірвано рішенням Болградського районного суду Одеської області №2-88/11 від 08 лютого 2011 року (а.с.6).

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про його народження серії І-ЖД № 043183 видане Каракуртською сільською радою Болградського району Одеської області, та копією актового запису №10 від 01 жовтня 2006 року (а.с.5, 25).

В березні 2012 року позивачка в друге вийшла заміж за ОСОБА_8, та змінила прізвище на «Фесечко».

Саме з цього часу позивач разом з сином та чоловіком проживають у ІНФОРМАЦІЯ_3. Від цього шлюбу у них народилися діти: донька Анастасія, ІНФОРМАЦІЯ_4, та син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с.40, 41)

З 01.09.2013 року ОСОБА_5, навчається у Великодолинському навчально-виховному комплексі «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-гімназія» Овідіопольського району Одеської області про, що до суду надана довідка за №1667 від 17 серпня 2017 року (а.с.9).

Син сторін по справі ОСОБА_5 за місцем навчання характеризується виключно позитивно: є учнем 5 класу ... зарекомендував себе учнем із середнім рівнем навчальних досягнень. На уроках спокійний, в роботі не завжди охайний. Виховується в повній, багатодітній сімї, мати та вітчим приділяють багато уваги вихованню сина, постійно підтримують звязок зі школою. Разом відвідують батьківські збори, класні та шкільні свята. Біологічний батько сином не опікувався, справами та навчанням дитини не цікавився, школу не відвідував (а.с.10).

Відповідно до характеристики на позивача від 17.08.2017 року ОСОБА_1 разом з дітьми в смт. Великодолинське, Овідіопольський район, Одеська область. На даний час не працює. Скарг та заяв від сусідів не надходило (а.с.11).

Позивач перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 860.00 гривен (а.с.39).

Не отримуючи ніякої матеріальної допомоги від відповідача на утримання сина, позивач вимушена була звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів. Болградським районним судом Одеської області було прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі ? частки усіх доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття.

З даного рішення слідує, що відповідач сплачує аліменти на утримання малолітньої донькиДарї, ІНФОРМАЦІЯ_6, яка народилася у нього від другого шлюбу, про що свідчить рішення Болградського районного суду Одеської області від 31.10.2012 року (а.с.7).

На підставі даного рішення суду було видано виконавчий лист (а.с.30), що предявлений позивачем до виконання (а.с.30).

З розрахунку заборгованості по аліментах від 21.09.2017 року за № 6430 Болградського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області вбачається, що відповідач не регулярно сплачував аліменти на утримання свого сина та має значну заборгованість (а.с.43).

Згідно акту обстеження будинку за адресою: вул. Соборна, 6, смт. Великодолинське, Овідіопольський район, Одеська область, який належить чоловікові позивача - ОСОБА_10 - в будинку проживають позивач та її сімя, будинок одноповерховий, загальна площа будинку 101 кв.м., житлова площа будинку 54 кв.м. В будинку створені усі умови для життя а, саме світло, вода, ванна кімната та все інше (а.с.12).

На засіданні комісії, яка розглядала заяву відповідача ОСОБА_3 про визначення місця проживання їхнього сина, було винесено рішення залишити ОСОБА_5 проживати разом з батьком ОСОБА_3 за адресою: вул. Першотравнева, 12, Болградського району Одеської області, що підтверджується протоколом №09 від 30.08.2017 року (а.с.28).

Відповідно до довідки Каракуртської сільської ради Болградського району Одеської області за №458 від 23.06.2017 року в вищевказаному домоволодінні зареєстровані та проживають: відповідач ОСОБА_3, його батько ОСОБА_11, його мати ОСОБА_12 та рідний брат ОСОБА_13 (а.с.26, 32).

З характеристики наданої Каракуртською сільською радою Болградського району Одеської області за № 346/02-17 від 23.06.2017 року вбачається, що ОСОБА_3 на даний час ніде не працює, являється інвалідом третьої групи. За час проживання в селі зарекомендував себе з позитивного боку. У громадських місцях поводиться добре. Спиртними напоями не зловживає, шкідливих звичок не має. З сусідами підтримує дружні відношення. Користується авторитетом серед однолітків (а.с.33).

Згідно довідки Ізмаїльського обєднаного УПФ від 22 червня 2017 року №1216/03 яка видана ОСОБА_3, пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання інваліду 3 групи за період з 01 січня 2017 року по 6 червня 2017 року становить 9 804.04 гривен, щомісячно в середньому 1 687 гривен (а.с.34).

На засіданні Болградської районної комісії з питань захисту прав дитини 30.08.2017 року відповідачем було надано довідку від 21.08.2017 року за №85 відносно малолітнього ОСОБА_5 про те, що він дійсно буде навчатися в 5-му класі Каракуртської загальноосвітньої школи 1-3 ступенів Болградської районної ради Одеської області (а.с.36), також є копія розписки вчителя математики згідно якої ОСОБА_5 проходив програму 4 класу на додаткових заняттях з 03 липня 2017 по 28 серпня 2017 року (а.с.35).

29.08.2017 року було обстежено домоволодіння де проживає відповідач ОСОБА_3 разом зі своєю родиною, що розташований за адресою: вул. Першотравнева, 12, с.Каракурт, Болградський район, Одеська область, в результаті чого був складений акт обстеження житлово-побутових умов з якого вбачається, що дім відповідає санітарним нормам. Неповнолітній має свою кімнату, власне ліжко, місце для власних речей. В будинку 4-ри кімнати, кухня - столова, ванна кімната. Всі кімнати облаштовані меблями. В кімнаті неповнолітнього ОСОБА_5, є компютер. У дворі порядок. Огород обробляється. Також у дворі є дитячий майданчик: фонтан, лавка, альтанка. В будинку є всі умови для життя малолітньої дитини ОСОБА_5 (а.с.37)

Дане питання щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_14 з батьком ОСОБА_5, розглядалося на засіданні органу опіки та піклування районної державної адміністрації, та 31.07.2017 року питання визначення місця проживання дитини було відкладено до серпня місяця до часу повернення матері дитини з заробіток (а.с.38).

При цьому позивач заперечувала дані обставини так як нікуди на заробітки не їздила, оскільки має маленьких дітей, і таке питання у неї ніхто навіть не зясовував.

30 серпня 2017 року Районний орган опіки та піклування Болградської районної державної адміністрації Одеської області прийняв висновок про визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_3 в домоволодінні за адресою: вул. Першотравнева, 12, с. Каракурт, Болградський район, Одеська область (а.с.62).

Даний висновок був підтриманий представником третьої особи в судовому засіданні, хоча у подальшому представник змінив свою думку, і вважав, що місце проживання дитини слід визначити з матірю.

На думку суду даний висновок Органу Опіки та піклування є не обґрунтованим та безпідставним оскільки:

По-перше, відповідач ОСОБА_3 на протязі довгого часу, а саме з 2008 року не цікавився і не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини не надавав матеріальної допомоги на отримання сина, тому позивачка в 2012 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Відповідно до розрахунку про заборгованість по аліментах від 21.09.2017 року за №6480 з 2012 року по 2017 рік за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 15682.58 гривен (а.с.58).

По-друге, відповідач ОСОБА_3 є безробітним, а також є інвалідом 3-ої групи, його щомісячна пенсія становить 1 687.00 гривен, крім того з його ж слів працює не офіційно в м. Одесі з плинним графіком роботи два тижні через два (а.с.34). Даний факт органом опіки до уваги не взято.

По-третє, Орган опіки та піклування взагалі не взяв до уваги жодних обставин що стосуються матері дитини, що дитина з півторарічного віку проживає і виховується виключно матірю, за місцем проживання відвідує школу, батько не приділяє необхідних і достатніх зусиль для матеріального забезпечення, лише інколи час від часу на прохання матері-позивача відвідує дитину. Не обґрунтував жодним чином чому місце проживання дитини було визначено саме з батьком, а не з матірю, стверджував, що комісія керувалася виключно думкою і бажанням дитини.

Суд приймає до уваги позицію відповідача, який позовні вимоги визнав, і не заперечував щодо визначення місця проживання дитини з матірю.

Відповідно до частин 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду… Якщо … визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Пленум Верховного Суду України в постанові № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив, що за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Оскільки відповідач позов визнав, і визнання ним позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що заяву відповідача про визнання позовних вимог слід прийняти, долучити до матеріалів справи, і покласти в основу даного рішення.

Відповідно до частини 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідно до Декларації прав дитини від 29.11.59 року (принцип 2), (мова оригінала): «ребёнку должна быть обеспечена специальная защита и предоставлены возможности и благоприятные условия, которые позволяли бы ему развиваться физически, умственно и нравственно, духовно и в социальном отношении здоровым и нормальным путём и в условиях свободы и достоинства; (принцип 6) ребёнок для полного и гармоничного развития его личности нуждается в любви и понимании. Он должен, когда это возможно, расти на попечении и под ответственностью своих родителей и во всяком случае в атмосфере любви и моральной и материальной обеспеченности».

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її місця проживання (ч. 2 ст. 171 СК України).

Стаття 12 Конвенції ООН про права дитини стверджує, що Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Згідно ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

В судовому засіданні малолітній ОСОБА_5 пояснив, що бажає проживати з матірю, також підтвердив, що в літку він дійсно наполягав на тому, щоб проживати з батьком, так як він не такий строгий як мати, він йому все дозволяє. Вважав, що раніше він помилявся, а наразі йому добре з мамою, сестричкою та братом. В школі має багато друзів, товаришів, йому подобається навчатися у Великодолинській школі, відвідувати спортивні секції.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини.

Суд також приймає до уваги висновок ВСУ, викладений в постанові від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, в якому ВСУ підкреслив, що відповідно до положень Декларації та Конвенції про права дитини заборонено малолітню дитину віком до 14 років розлучати з матірю (тільки у виняткових випадках). Тому віддаючи дитину батькові суд повинен обґрунтувати у рішенні, чому бажання дитини залишитися із батьком не суперечить правам та інтересам цієї дитини, і чому думці дитини надається перевага над іншими доказами у справі.

Правий висновок ВСУ у справі № 6-2445цс16 від 14 грудня 2016 року свідчить про те, що « … орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що мати дітей має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування, вона створила всі умови для проживання, виховання та розвитку дітей.

При цьому суди в цій справі не встановили виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дітей разом з матірю.

Дитина завжди залишається з матірю, тільки якщо батько не доведе у суді виняткових обставин неможливості цього та визначення місця проживання дитини разом з ним

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дітей з матірю та відсутність правових підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, для розлучення дітей зі своєю матірю».

З урахуванням обставин справи та тих фактів, які були встановлені під час судового розгляду, суд приходить до висновку, що проживання неповнолітнього ОСОБА_5 з матірю ОСОБА_1 відповідає інтересам дитини, забезпечує належні умови для її фізичного та духовного розвитку, підстав стверджувати, що подальше проживання з матірю зможе зашкодити його розвитку, немає.

На підставі ст.ст. 141, 160, 161, 171 СК України, керуючись ст.ст. 3, 7, 10, 11, 59, 60, 131, 208, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Болградська районна державна адміністрація Одеської області в особі Органу опіки та піклування про визначення місця проживання неповнолітньої дитини задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7 з матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Болградський районний суд Одеської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення виготовлено 03.11.2017 року.

Суддя

Болградського районного суду

Одеської області ОСОБА_15