Справа № 522/9376/17
Номер провадження 2/522/7524/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 року Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Шенцевої О.П.,

при секретарі судового засідання Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд в рахунок стягнення заборгованості за Договором позики грошей б/н від 18 лютого 2013 року, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. та зареєстровано в реєстрі за №306 звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4, загальною площею 245,2 кв.м., що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках кожному, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на зазначене нежитлове приміщення.

Стягнути з відповідачів судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6890,00 (шість тисяч вісімсот дев'яносто) гривень.

Представник позивача до суду з'явився, позовні вимоги підтримав та просив слухати справу без фіксації судового процесу.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з'явився, подав до суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі, просив слухати справу за його відсутністю.

Інші відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином у встановленому порядку (згідно ст. 74, 76 ЦПК України), поважних причин щодо своєї неявки суду не представили. Заяву про розгляд справи за їх відсутності суду не надавали, про поважність причин неявки суду не повідомили.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 18 лютого 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено Договір позики грошей б/н, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. та зареєстровано в реєстрі за №306, відповідно до умов якого ОСОБА_2 було надано позику у розмірі 1 234 100 (один мільйон двісті тридцять чотири тисячі сто) гривень, що в еквіваленті становить 150 500 (сто п'ятдесят тисяч п'ятсот) доларів США.

03 березня 2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено Договір про внесення змін №1 до Договору позики грошей від 18 лютого 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим №1422, яким було продовжено термін повернення грошових коштів в повному обсязі до 03 березня 2015 року включно, встановлено новий графік погашення заборгованості за Договором позики та викладено п.п. 4.3., 9 у новій редакції, в іншій частині Договір залишено без змін.

27 липня 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було укладено договір про відступлення права вимоги за Договором позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим №1679, відповідно до умов якого ОСОБА_6 відступає ОСОБА_1, а ОСОБА_1 набуває право вимоги, належне ОСОБА_6 у відповідності до Договору позики грошей, з Договором про внесення змін №1, таким чином, позивач набув право вимоги за Договором позики грошей з урахуванням Договору про внесення змін до Договору позики.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за Договором позики 18 лютого 2013 року між позикодавцем та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено Іпотечний договір б/н, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим №307, відповідно до умов якого ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передає в іпотеку нерухоме майно - нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4, загальною площею 245,2 кв.м., що належить ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках кожному, на праві спільної часткової власності.

03 березня 2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено Договір про внесення змін №1 до Іпотечного договору від 18 лютого 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим №1423, яким продовжено термін повернення грошових коштів в повному обсязі до 03 березня 2015 року включно, визначено розмір основного зобов'язання в еквіваленті 150 500 доларів США, встановлено підстави для звернення стягнення на Предмет іпотеки, доповнено Іпотечний договір пунктом 6.9.

Також, 27 липня 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було укладено Договір про відступлення права вимоги за Іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим №1680, відповідно до умов якого ОСОБА_1 приймає всі права вимоги за Іпотечним договором з Договором про внесення змін №1, таким чином, позивач набув право вимоги за Іпотечним договором з урахуванням Договору про внесення змін до Іпотечного договору.

Крім того, між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 18.02.2013 року було укладено Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який укладено з метою визначення способів та порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог іпотекодержателя за Договором позики.

Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, дійшов висновку, що взяті на себе зобов'язання позикодавцем були виконані в повному обсязі, що підтверджується п. 2 Договору позики, відповідно до якого позика передається позикодавцем позичальнику безпосередньо при підписанні Сторонами цього Договору готівкою. Підписання цього Договору позичальником підтверджує факт одержання ним від позикодавця грошових коштів в сумі, визначеній в п. 1 цього Договору. Підписаний позикодавцем Договір є доказом передачі позики від позикодавця до позичальника.

Проте, позичальник взяті на себе зобов'язання належним чином не виконує, у зв'язку з чим виникла заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 101 209 (сто одна тисяча двісті дев'ять) доларів США.

У зв'язку з невиконанням позичальником зобов'язань щодо повернення Позики у встановлений строк, керуючись п. 6.5. Договору іпотеки, позичальникові було направлено кредитором Вимогу про усунення порушення основного зобов'язання від 25.04.2016 року, відповідно до якої позичальник протягом тридцяти днів з моменту отримання цієї вимоги повинен був повернути на користь позикодавця суму позики у розмірі, що в еквіваленті становить 101 209 (сто одна тисяча двісті дев'ять) доларів США шляхом передання готівки за адресою: АДРЕСА_5.

Проте, Вимогу про усунення порушення основного зобов'язання від 25.04.2016 року боржником виконано не було, у зв'язку з чим позивач вимушений звернутися до суду.

Відповідно до положень ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі: 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В порушення взятих на себе зобов'язань позичальник кошти та проценти, нараховані за користування позикою, тривалий час не повертає.

Станом на 25.11.2016 р. загальна сума заборгованості позичальника за Договором позики відповідно до розрахунку становить 21 337 472,56 грн., з яких:

101 209 дол. США, що в еквіваленті, за курсом, встановленим Національним банком України станом на 25.11.2016 року (2558.80 грн. за 100 дол. США), становить 2 589 735,89 грн. - основна заборгованість,

4 491 240,60 грн. - 100% річних від простроченої суми,

14 256 496,07 грн. - пеня у розмірі 1,5% за кожен день прострочення.

Статтею 575 Цивільного кодексу України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язань, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 2 ст. 590 Цивільного кодексу України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 3 Закону України „Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ст. 33 Закону України „Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п.1.1. Договору іпотеки, іпотека за цим Договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо виконання позичальником кожного і всіх його Зобов'язань за Договором позики грошей у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в Договорі позики грошей, з усіма змінами і доповненнями до нього. Зокрема, іпотека за цим Договором забезпечує виконання таких вимог іпотекодержателя: повернення позики, відшкодування збитків та витрат, викликаних порушенням Договору позики грошей (в сумі заподіяних збитків та витрат).

Згідно п. 6.2. Договору іпотеки, іпотекодержатель вправі звернути стягнення на Предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог за рахунок Предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця, зокрема, у разі невиконання чи неналежного виконання Основного зобов'язання, в тому числі при одноразовому порушенні графіку повернення суми позики.

Таким чином, у зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 свого обов'язку щодо повернення позики, у іпотекодержателя виникло право на задоволення своїх вимог за рахунок Предмета іпотеки.

Відповідно до п. 6.3. Договору іпотеки, звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється одним з таких способів за вибором Іпотекодержателя: (1) за рішенням суду; (2) на підставі виконавчого напису нотаріуса; (3) шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених окремим Договором про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Відповідно до п.6 Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, підписанням цього Договору іпотекодавець засвідчує, що він надає іпотекодержателю згоду на прийняття іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на Предмет іпотеки до іпотекодержателя (придбання Предмету іпотеки у власність) у випадку виникнення у іпотекодержателя права звернення стягнення на Предмет іпотеки відповідно до умов цього Договору та вимог чинного законодавства.

Згідно п.7 Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, у разі звернення стягнення на Предмет іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок Предмету іпотеки свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання Предмету іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог.

Частиною 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

В Узагальненні Верховного суду України судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009 - 2010 роки) від 7 жовтня 2010 року Верховний Суд України роз'яснив наступне: «...нормами законодавства (насамперед статтями 36, 37 Закону № 898-ІУ) не виключається можливість звернення стягнення в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду. У цих нормах задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття ним права власності на предмет іпотеки ототожнюється передусім із способом звернення стягнення, який, разом з іншими, може застосовуватися, якщо це передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення у договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК має право вимагати застосування його судом».

Такі ж положення містить п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 р., де вказано, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Таким чином, враховуючи, що сторони передбачили можливість задоволення позикодавцем своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, суд вважає за можливе захистити права позивача шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.3 ст.213 Цивільного процесуального кодексу України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З наведеного вище, суд вважає позов законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.

В рахунок стягнення заборгованості з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_6) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_1) за Договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 18 лютого 2013 року за реєстровим №306, з Договором про внесення змін №1, посвідченим 03 березня 2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим №1422, у розмірі 21 337 472,56 грн., з яких: 101 209 дол. США, що в еквіваленті, за курсом, встановленим Національним банком України станом на 25.11.2016 року (2558.80 грн. за 100 дол. США), становить 2 589 735,89 грн. - основна заборгованість, 4 491 240,60 грн. - 100% річних від простроченої суми, 14 256 496,07 грн. - пеня у розмірі 1,5% за кожен день прострочення, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4, загальною площею 245,2 кв.м., та належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках кожному, шляхом визнання за іпотекодержателем - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_1) права власності на зазначене нежитлове приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_6), ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, адреса: АДРЕСА_2), ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4, адреса: АДРЕСА_3) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_1) сплачений судовий збір у розмірі 6890,00 (шість тисяч вісімсот дев'яносто) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя:

04.07.2017