Ухвала іменем україни
25 жовтня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовомОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вісті-Інформ», ОСОБА_4 про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, за касаційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Вісті-Інформ» та ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2017 року, ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 16 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на Інтернет-сайті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1, який належить ТОВ «Вісті-Інформ», 25 липня 2016 року розміщено статтю (інтерв'ю) з губернатором Запорізької області ОСОБА_5, що має назву «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Зазначав, що оспорювана інформація, викладена в статті, є недостовірною стосовно ОСОБА_3, порушує його особисті немайнові права, ділову репутацію, заподіяла йому моральну шкоду.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_3 просив визнати недостовірною та такою, що порушує його особисті немайнові права інформацію з матеріалу: «ІНФОРМАЦІЯ_2», розповсюджену в мережі інтернет, а саме: «Вы живете в Запорожье в квартире ОСОБА_7…- С этой квартиры я уже съехал. Когда переехал, только потом узнал, что она ему принадлежит. Когда собирался в Запорожье, попросил близких друзей найти мне жилплощадь. Ко мне привели женщину- подписал с ней договор. Я не знал кому принадлежит квартира. Со временем узнал от соседей», «Хотя у меня вопросы к медиа-холдингу, почему он участвует в обливание меня грязью («Глобал медиа холдинг», объединяет телевизионные, радио, печатные и интернет ресурсы -авт.)?»; зобов'язати відповідачів протягом одного місяця з дня набрання законної сили рішенням суду спростувати вказану інформацію; зоборонити відповідачам розповсюджувати будь-яким чином вказану інформацію; стягнути з ТОВ «Вісті Інформ» на користь ОСОБА_3 30 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2016 року провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_5 закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 205 ЦПК України у зв'язку з відмовою позивача від позову.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 16 березня 2017 року, позов задоволено частково.

Визнано недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_3, інформацію з матеріалу «ІНФОРМАЦІЯ_2», розповсюджену в мережі Інтернет за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: «... Вы живете в Запорожье в квартире ОСОБА_7... - С этой квартиры я уже съехал. Когда переехал, только потом узнал, что она ему принадлежит. Когда собирался в Запорожье, попросил близких друзей найти мне жилплощадь. Ко мне привели женщину - подписал с ней договор. Я не знал кому принадлежит квартира. Со временем узнал от соседей...».

Зобов'язано ТОВ «Вісті-Інформ», ОСОБА_4 протягом одного місяця з дня набрання законної сили рішенням суду спростувати наступну інформацію з матеріалу «ІНФОРМАЦІЯ_2», поширену ними в мережі Інтернет за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: «... Вы живете в Запорожье в квартире ОСОБА_7... - С этой квартиры я уже съехал. Когда переехал, только потом узнал, что она ему принадлежит. Когда собирался в Запорожье, попросил близких друзей найти мне жилплощадь. Ко мне привели женщину - подписал с ней договор. Я не знал кому принадлежит квартира. Со временем узнал от соседей...».

Спростування повинно мати посилання на рішення суду, дату його ухвалення. Спростування не повинно містити зауважень, заперечень, коментарів, тлумачень, думок ТОВ «Вісті-Інформ» та/чи ОСОБА_4 Текст спростування повинен попередньо бути узгодженим з ОСОБА_3 та поширений у той же спосіб, що і інформація, яка спростовується.

Заборонено ТОВ «Вісті-Інформ», ОСОБА_4 розповсюджувати будь-яким чином (по телебаченню, в пресі, по радіо, в мережі Інтернет, у зовнішній рекламі, в місцях публічного розповсюдження інформації, в інтерв'ю, в розмовах з будь-якими особами тощо) інформацію з матеріалу «ІНФОРМАЦІЯ_2», а саме: «... Вы живете в Запорожье в квартире ОСОБА_7... - С этой квартиры я уже съехал. Когда переехал, только потом узнал, что она ему принадлежит. Когда собирался в Запорожье, попросил близких друзей найти мне жилплощадь. Ко мне привели женщину - подписал с ней договор. Я не знал кому принадлежит квартира. Со временем узнал от соседей...».

Стягнуто з ТОВ «Вісті-Інформ» на користь ОСОБА_3 1 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданих касаційних скаргах ТОВ «Вісті-Інформ» та ОСОБА_4 просять зазначені судові рішення в частині часткового задоволення позову скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що на Інтернет-сайті за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1, який належить ТОВ «Вісті-Інформ», 25 липня 2016 року розміщена стаття (інтерв'ю) з губернатором Запорізької області ОСОБА_5, що має назву «ІНФОРМАЦІЯ_2».

У вказаній статті зазначено наступне:

«- Завершая беседу. Вы живете в Запорожье в квартире ОСОБА_7. <...>

- Знаю этого человека опосредовано. С этой квартиры я уже съехал. Когда переехал, только потом узнал, что она ему принадлежит. <...> Когда собирался в Запорожье, попросил близких друзей найти мне жилплощадь. Ко мне привели женщину - подписал с ней договор. Яне знал кому принадлежит квартира. Со временем узнал от соседей. <...>».

Крім цього, в статті зазначалося також наступне:

«- Как вы оцениваете вклад ОСОБА_7 в развитие региона? <...>

- Не могу сказать. Не видимся. Он пропал из поле зрения. Хотя у меня вопросы к медиа-холдингу, почему он участвует в обливание меня грязью («Глобал медиа холдинг», объединяет телевизионные, радио, печатные и интернет ресурсы - авт.)?» (а. с. 9-16 т. 1).

Зазначене інтерв'ю надав ОСОБА_5 - голова Запорізької державної адміністрації, а брав інтерв'ю головний редактор інформаційного агентства «Вісті-Інформ» ОСОБА_4 (а. с. 86 т. 1 ), які відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про авторське право і суміжні права» є співавторами інтерв'ю.

Кількість переглядів вказаної статті в мережі Інтернет згідно із висновком експертного дослідження спеціаліста з комп'ютерної техніки та програмних продуктів від 24 вересня 2016 року № 11/09-16 становить 5 241 користувачів, веб-сторінка з оспорюванню текстовою інформацією знаходиться у вільному доступі у глобальній мережі Інтернет (а. с. 115-132 т. 1).

Також судом установлено, що вказана стаття в мережі Інтернет в частині розповсюдженою інформації щодо проживання губернатора Запорізької області ОСОБА_5 в квартирі ОСОБА_3 викликала суспільний інтерес, що підтверджено різноманітними коментарями користувачів (а. с. 134-137 т. 1), зокрема, стала підставою для публікацій в інших засобах масової інформації відомостей про те, що ОСОБА_5 орендував квартиру, яка належить ОСОБА_3 (а. с. 138-139, 140-141 т. 1).

Згідно з довідкою із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, ОСОБА_3 будь-якої нерухомості не має (а. с. 47 т. 1). Відповідно до заяви ОСОБА_5, наданої суду (а. с. 195), він ніколи не проживав в квартирі ОСОБА_3, інформація, розповсюджена ТОВ «Вісті-Інформ», є недостовірною.

Також судом установлено, що ОСОБА_3 є Головою наглядової ради холдингу Global Spirits, який є одним із найбільших виробників алкоголю в СНД, відомий своєю благодійною діяльністю, успішний бізнесмен України, входить до першої десятки кращих менеджерів України за версією журналу «Компаньйон», що підтверджено наданими позивачем роздруківками з мережі Інтернет, дипломами, подяками (а. с. 28-46 т. 1).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що інформація, поширена стосовно ОСОБА_3, має негативний характер та не відповідає дійсності, а відтак викладені у статті відомості посягають на ділову репутацію позивача, знижують його авторитет як бізнесмена та діяча, тому підлягає спростуванню; особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності, у разі поширення недостовірної інформації, така інформація підлягає спростуванню.

Задовольняючи частково вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, суд виходив із того, що позивачу заподіяна моральна шкода, з урахуванням ступеню вини відповідачів та інших обставин, зокрема способу поширення інформації, характеру та тривалістю страждань позивача, істотності вимушених змін у його життєвих стосунках, яка полягає в приниженні його честі та ділової репутації і при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходив з вимог розумності та справедливості, тому частково задовольнив вимоги позивача, стягнувши на його користь на відшкодування моральної шкоди 1 тис. грн.

Проте погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що інформація, яку позивач вважав недостовірною, становить зміст інтерв'ю ОСОБА_5, що було записано відповідачем ОСОБА_4

Інтерв'ю є твором, а отже об'єктом авторського права згідно зі ст. 433 ЦК України. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про авторське право і суміжні права» співавторами інтерв'ю є особа, яка дала інтерв'ю, та особа, яка його взяла й опублікування запису інтерв'ю допускається лише за згодою цієї особи. Проте, інтерв'ю підпадає під визначення твору як «одне нерозривне ціле» (п. 1 ч. 5 ст. 13 Закону України «Про авторське право і суміжні права»).

Задовольняючи позов та визнаючи недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_3 інформацію з матеріалу «ІНФОРМАЦІЯ_2», розповсюджену в мережі Інтернет за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: «... Вы живете в Запорожье в квартире ОСОБА_7... - С этой квартиры я уже съехал. Когда переехал, только потом узнал, что она ему принадлежит. Когда собирался в Запорожье, попросил близких друзей найти мне жилплощадь. Ко мне привели женщину - подписал с ней договор. Я не знал кому принадлежит квартира. Со временем узнал от соседей...», суд першої інстанції в повній мірі наведеного не врахував, не звернув уваги на те, що позивач відмовився від позовних вимог до ОСОБА_5, така відмова судом прийнята та провадження у цій частині закрито ухвалою суд від 08 грудня 2016 року; із правовими наслідками такої відмови з огляду на цілісність інтерв'ю та нерозривність співавторства не визначився та дійшов висновків про можливість покладення відповідальності за зміст спірної інформації на відповідачів передчасно.

Крім того, відповідно до ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно з ч. 1 ст. 302 ЦК України фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 1, 19 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснив судам, що беручи до уваги положення ст. ст. 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію»оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»).

На порушення вищевказаних положень закону та вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України суди фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не встановили, не визначились, чи є поширена інформація, яку позивач вважає недостовірною, фактичним твердженням чи оціночним судження.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Також у п. 21 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз'яснено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи (далі - Декларація), а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя (далі - Резолюція).

Зокрема, у Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У ст. ст. 3, 4, 6 Декларації вказується, що, оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Tбrsasбg a Szabadsбgjogokйrt проти Угорщини» від 14 квітня 2009 року (заява 37374/05) надання публічним особам можливості цензурувати пресу та суспільну дискусію, прикриваючись захистом своїх особистих прав, було б фатальним для свободи вираження поглядів у царині політики. Вимога не публікувати матеріал, який стосується питань публічного інтересу, є неправомірною, адже є формою цензури і суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Установивши, що позивач є публічною особою, яка обґрунтовує позовні вимоги, в тому числі, й своїм публічним статусом, суди наведеного також не врахували, не обґрунтували необхідності втручання суду в процес реалізації автором конституційного права на свободу думки і слова та не спростували доводів відповідача про те, що, поширюючи інформацію, він діяв добросовісно, отримавши інформацію із відкритих в мережі Інтернет джерел та друкованих засобів масової інформації; яким чином поширення такої інформації порушує особисті немайнові права позивача, що є обов'язковою умовою відповідальності, не встановив.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню в частині що оскаржується, з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

У частині відмовлених позовних вимог судові рішення не оскаржуються та відповідно в касаційному порядку не переглядаються.

Керуючись ст. ст. 336, 338, ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вісті-Інформ» та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2017 року, ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 16 березня 2017 року в частині задоволених позовних вимог скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

судді: Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

О.В. Кадєтова

Г.І. Мостова