Справа № 310/4375/17
РІШЕННЯ

Іменем України

25 жовтня 2017 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

за участі:

секретаря судового засідання Бевз О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником домоволодіння №39 по вул. Підгірній в м. Бердянську Запорізької області. Крім неї та членів її сімї в будинку з 2014 року був зареєстрований тимчасово колишній чоловік онуки ОСОБА_2 Відповідач проживав в будинку до липня 2016 року, потім зібрав свої речі і виїхав з будинку, але з реєстрації не знявся. Збереження реєстрації відповідача в будинку змушує її нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг та перешкоджає вільному розпорядженню власністю, вона не може оформити субсидію. Посилаючись на ст.ст.319,391,383 ЦК України, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком.

Позивач ОСОБА_1 суду пояснила, що відповідач є чоловіком онуки. У 2014 році відповідач знявся з реєстрації в м. Бердянську для переїзду разом з сімєю в м. Івано-Франківськ. На той момент йому необхідно було продати свій автомобіль, оскільки ніде не був зареєстрований, попросив її зареєструвати його тимчасово в будинку. Через кілька місяців вони повернулися до м. Бердянська і, за її згодою, оселилися в її будинку. Поступово відносини між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 погіршилися. Відповідач у липні 2016 року пішов з сімї, зібравши свої речі, виїхав з будинку. З того часу в будинку без поважних причин не проживає. Іноді приходить, провідує свою доньку. Місце його фактичного проживання нікому не відомо.

Позивач та її представник ОСОБА_4 у сьогоднішнє судове засідання не зявилися. Представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, росить їх задовольнити, не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку.

Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений через оголошення у пресі. Причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не подав. Суд у відповідності до ст.ст.169, 224 ЦПК України розглядає справу за відсутності в заочному порядку.

Вислухавши показання свідків, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд встановив таке.

У відповідності до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

Судом встановлено, що позивач є власником будинку № 39 по вул. Підгірній в м. Бердянську Запорізької області на підставі свідоцтв про право на спадщину від 10.12.1966 року, 16.12.1987 року і 21.10.2013 року ( а.с.10,11,12), договору дарування від 04.04.1968 року (а.с.14-15).

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за вказаною адресою з 2014 року ( а.с.9,29).

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 суду показала, що відповідач є її зятем. У 2014 році відповідач мав намір переїхати разом з сімєю на постійне проживання до м. Івано-Франківськ. Але там у них нічого не склалося і вони повернулися в м. Бердянськ. На прохання зятя її мати ОСОБА_1 зареєструвала його в своєму будинку. Деякий час відповідач проживав в будинку. Згодом сімейні стосунки між ним та ОСОБА_3 погіршилися. І він у липні 2016 року зібравши свої речі пішов з сімї. З того часу він в будинку не проживає, комунальні послуги не оплачує. Іноді приходить провідати свою доньку.

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що часто буває у своїх родичів в будинку №39 по вул. Підгірній. Відомо, що відповідач покинув свою сім і у липні 2016 року виїхав на інше місце проживання. З того часу в будинку позивача не проживає. Іноді приходить до доньки.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що є онукою позивача, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. В цьому ж будинку у 2014 році бабуся зареєструвала сестру ОСОБА_3, її чоловіка ОСОБА_2 і їх доньку ОСОБА_8 У липні 2016 року ОСОБА_2 забрав свої речі і пішов з сімї. З того часу в будинку він не проживає.

Свідок ОСОБА_3 суду показала, що з 2008 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 Мають доньку ОСОБА_8 У 2014 році на їх прохання бабуся зареєструвала їх у своєму будинку. Згодом відносини з чоловіком погіршилися, вони вирішили розійтися. У липні 2016 року чоловік забрав свої речі, телевізор, компютер і виїхав з будинку. З того часу вони спільно не проживають. В спірному будинку він не живе. Де фактично живе відповідач їй не відомо.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 не є членом сімї позивача ОСОБА_1 Однією сімєю з власником житлового будинку відповідач не проживав, спільним побутом з нею не був повязаний. Відповідач був членом сімї ОСОБА_3, з якою припинив спільне проживання у липні 2016 року. З того часу в будинку не проживає.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

До такої правової позиції дійшов Верховний суд України у своїй постанові у справі №6-709цс16 від 16 листопада 2016 року

Отже, відповідно до положень статті 391 ЦК України позивач, як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування майном.

Керуючись ст.ст. 3-6, 11, 57-62, 64,88,212-215, 224-228 ЦПК України, ст.ст. 319, 391 ЦК України, суд,-

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності на будинок №39 по вул. Підгірній в м. Бердянську Запорізької області шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ІПН НОМЕР_1) таким, що втратив право користування житловим приміщенням в цьому будинку.

Згідно зі ст.228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його отримання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, або письмової заяви відповідача про перегляд заочного рішення, якщо їх не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_9