УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Леванчука А.О., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Лозівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про встановлення заповіту нікчемним, за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 27 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом, у якому зазначали, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у с. Думенки Хмільницького району Вінницької області померла їх мати ОСОБА_9

14 серпня 2014 року за заявою ОСОБА_4 про прийняття спадщини за законом, Хмільницькою районною державною нотаріальною конторою у Вінницькій області заведено спадкову справу № 254/2014, у спадковому реєстрі за № 56422341.

27 серпня 2014 року ОСОБА_5 подав заяву про прийняття спадщини.

Нотаріус повідомляв, що заповіту ОСОБА_9 у державному реєстрі немає.

22 січня 2015 року з листа нотаріуса Хмільницької районної державної нотаріальної контори Горщинської Ю.П. ОСОБА_4 стало відомо, що ОСОБА_9 у с. Лозова 19 грудня 2013 року на іншу особу склала заповіт, посвідчений секретарем Лозівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області Лукашук Т.П.

Позивачі зазначали, що їх мати заповіту не складала, так як за життя не висловлювала таких думок, рукописний текст на заповіті виконаний не нею, державне мито нею не сплачувалося, спірний заповіт зареєстрований у Спадковому реєстрі заповітів 15 серпня 2014 року, тобто після відкриття спадщини.

Просили визнати заповіт нікчемним.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 27 січня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 19 грудня 2013 року у с. Лозова Хмільницького району ОСОБА_9 склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Лозівської сільської ради Лукашук Т.П. За змістом даного заповіту житловий будинок з господарськими будівлями, приватизовану земельну ділянку розміром 0,85 га., ОСОБА_9 заповіла дочці ОСОБА_8, а земельні ділянки розташовані на території Лозівської сільської ради площею 2,0143 га та 2,0190 га. заповіла синові ОСОБА_12 Заповіт зареєстровано в реєстрі № 60, стягнуто державне мито 85 коп.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 померла.

Згідно з витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 38145916 від 15 серпня 2014 року, проведено реєстрацію заповіту в даному реєстрі, заповідач - ОСОБА_9, номер у реєстрі - 60, дата посвідчення - 19 грудня 2013 року, дата та час реєстрації в реєстрі - 15 серпня 2014 року, 17:04 год., зареєстровано Вінницькою філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

Відповідно до висновку комплексної судово-технічної та почеркознавчої експертизи № 1033/1034/16-21 від 04 липня 2016 року, призначеної судом за клопотанням позивача, підписи від імені ОСОБА_9 на двох примірниках заповіту від 19 грудня 2013 року, посвідчених секретарем Лозівської сільської ради Лукашук Т.П. виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів. Підписи від імені ОСОБА_9 на двох примірниках заповіту, як і рукописний текст, ймовірно виконані ОСОБА_9 (т. 2 а.с. 125-130).

Відповідно до ст. ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 1247 ЦК Українизаповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Частиною 4 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що у населених пунктах, де немає нотаріусів, нотаріальні дії, передбачені статтею 37 цього Закону, вчиняються уповноваженими на це посадовими особами органів місцевого самоврядування. Статтею 37 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії, зокрема, посвідчують заповіти (крім секретних).

Порядок вчинення таких дій передбачено «Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 14.11.2011 р. за № 1298/20036.

Заповідачкою ОСОБА_9 19 грудня 2013 року у с. Лозова складено заповіт, який посвідчений секретарем Лозівської сільської ради та внесено в реєстр вчинених дій за № 60.

Рішенням № 3 1-ї сесії 6 скликання Лозівської сільської ради від 10 листопада 2010 року (т.2, а.с.204) ЛукашукТ.П. обрана секретарем Лозівської сільської ради і на неї покладено повноваження секретаря виконавчого комітету сільської ради. Лукашук Т.П. відповідно до рішення сільської ради від 10 листопада 2010 року № 6 входить до складу апарату сільської ради як секретар сільської ради (т.2, а.с.205), що підтверджується штатним розкладом (т.2, а.с.206). Окрім того, розпорядженням Лозівського сільського голови № 21 від 29 грудня 2010 року на секретаря сільської ради Лукашук Т.П. покладено відповідальність за посвідчення заповітів, довіреностей, засвідчення підпису, що прирівнюються до нотаріально посвідчених (т.2, а.с.207).

Суди обґрунтовано відмовили у позові відповідно до вимог ст. 1257 ЦК України, оскільки заповіт був складений без порушень щодо його форми та посвідчення, у секретаря Виконавчого комітету Лозівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області були повноваження на посвідчення нотаріальних дій. Заповіт складено і підписано заповідачкою та посвідчено у с. Лозова секретарем Лозівської сільської ради Лукашук Т.П. Останньою про посвідчення заповіту від 19 грудня 2013 року був внесений запис до реєстру про вчинену нотаріальну дію за № 60, що підтверджується відповідним реєстром. У подальшому відомості про посвідчений заповіт було внесено до Спадкового реєстру та зареєстровано 15 серпня 2014 року о 17 год. 04 хв.

Суди правильно вказали, що вимоги про внесення відомостей про заповіт до Спадкового реєстру виконано, а пропуск строку для вчинення цієї дії не може бути підставою нікчемності заповіту, оскільки волевиявлення спадкодавця підтверджується висновком комплексної судово-технічної та почеркознавчої експертизи від 04 липня 2016 року № 1033/1034/16-21.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 27 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Леванчук А.О. СтупакО.В.