Справа № 347/1701/17
Провадження № 22-ц/779/1592/2017
Головуючий у 1 інстанції Турянський І. Є.
Суддя-доповідач Максюта
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Томин О.О.

секретаря Бойчук Л.М.,

з участю представника апелянта ОСОБА_1 та представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу Косівського районного суду від 11 вересня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_4 з позовом про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя.

08 вересня 2017 року позивачем подана заява про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначено, що спільним майном, яке підлягає розподілу та на частку якого він претендує, є обєкт завершеного будівництва кафе «Рибниця», загальною площею 1260,9 кв.м. та земельна ділянка, загальною площею 0,2740 га з цільовим призначенням для обслуговування викупленої будівлі за адресою вул. Шевченка,165а, с.Рожнів, Косівського району, Івано-Франківської області. За відповідачем зареєстровано право власності на земельну ділянку, а обєкт завершеного будівництва зданий в експлуатацію, що надає їй можливості безперешкодно отримати правовстановлюючі документи на своє імя та відчужити зазначене майно в майбутньому. Просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на оспорюване майно, заборонити державним реєстраторам Служби з питань державної реєстрації Косівської РДА здійснювати дії щодо реєстрації права власності за ОСОБА_4 та видачі їй свідоцтва про право власності на нерухоме майно - кафе «Рибниця».

Ухвалою Косівського районного суду від 11 вересня 2017 року заяву ОСОБА_3 задоволено. Накладено арешт на нерухоме майно: - земельну ділянку загальною площею 0,2740 га, кадастровий номер: 26:236:852:01:02:001:0233 з цільовим призначенням для обслуговування викупленої будівлі (колишня закусочна "Рибниця»), розташованої в с.Рожнів вул. Шевченка, буд.165а, Косівського району, Івано-Франківської області, що належить на праві власності ОСОБА_4 згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 854184 від 14.09.2009 року;

- об'єкт незавершеного будівництва (колишня закусочна "Рибниця»), готовністю 26%, що знаходиться за вищезазначеною адресою, право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_7 згідно Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Заборонено державним реєстраторам Служби з питань державної реєстрації Косівської районної державної адміністрації здійснювати дії щодо реєстрації права власності за ОСОБА_4 та видачі їй свідоцтва про право власності на нерухоме майно - кафе «Рибниця», розташоване за зазначеною адресою.

Не погодившись з ухвалою суду, представник ОСОБА_4 ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм процесуального права.

Зазначає, що суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення, однак заявником не подано доказів щодо реєстрації даного майна за ОСОБА_4, а також не зясовано чи не має іншого спору в суді з приводу даних обєктів нерухомості, оскільки у провадженні суду першої інстанції перебуває заява Косівського районного відділу державної виконавчої служби про визнання права власності на обєкт незавершеного будівництва (колишня закусочна «Рибниця») та надання дозволу на реалізацію даного майна, власником якого є ОСОБА_7 Просила ухвалу суду в частині забезпечення позову скасувати.

Вислухавши відповідача та його представника, доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову (згідно викладених у заяві вимог), суд виходив з положень ч.1,3 ст.151, ст.153 ЦПК України, дійшов висновку про наявність підстав для накладення арешту на майно, яке є предметом позову, та заборони державним реєстраторам Служби з питань державної реєстрації Косівської районної державної адміністрації здійснювати дії щодо реєстрації права власності за ОСОБА_4 та видачі їй свідоцтва про право власності на нерухоме майно - кафе «Рибниця», оскільки невжиття заходів забезпечення позов може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.

З таким висновком не в повній мірі погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи встановлено, що в провадженні Косівського районного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, що підтверджується позовною заявою, зареєстрованою Косівського районного судом 08 вересня 2017 року. Отже між сторонами існує спір майнового характеру з приводу поділу нерухомого майна подружжя (а.с.2).

Відповідно до договорів купівлі-продажу від 11.02.2009 року,посвідчених приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу ОСОБА_9, укладених між ОСОБА_7 та ОСОБА_4, остання набула у власність обєкт незавершеного будівництва (колишня закусочна «Рибниця»), що знаходиться за адресою вул. Шевченка,165а, с.Рожнів, Косівського району, відсоток якого становив 26%, а також земельну ділянку, площею 0,2740 га, надану для обслуговування даної будівлі.

На зазначену земельну ділянку ОСОБА_4 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ 854184 від 14.09.2009 року (а.с.19,20).

З матеріалів справи вбачається, що у 2011 році сторонами в судовому порядку здійснювався поділ спільного майна подружжя, за наслідками розгляду якого ухвалою Косівського районного суду від 24.02.2011 року (з урахуванням ухвали Косівського районного суду від 28.04.2012 року про внесення виправлення в ухвалу суду від 24.02.2011 року) затверджено мирову угоду, згідно п.2 якої ОСОБА_4 виділяється та надається у власність оспорюване нерухоме майно та земельна ділянка (а.с.13-16)

Згідно технічного паспорту, складеного 10.11.2014 року, кафе «Рибниця» є двоповерховим будинком, загальною площею 1260,9 кв.м.

27.11.2014 року Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківські області зареєстровано декларацію про готовність обєкта до експлуатації кафе «Рибниця».

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру речових прав та Єдиного реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєкту нерухомого майна щодо субєкта № 96069566 від 01.09.2017 року наявні відомості про державну реєстрацію обтяжень: арешт нерухомого майна (незавершене будівництва колишня закусочна «Рибниця») на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження щодо ОСОБА_7 (а.с.31).

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.09.2017 року №ВП54757341 відкрито виконавче провадження з ухвали Косівського районного суду від 11.09.2017 року, якою накладено арешт на оспорюване нерухоме майно.

Підстави, види забезпечення позову, а також порядок розгляду заяви про забезпечення позову та виконання ухвали про забезпечення позову передбачений ст.ст. 151 - 153 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (ч. 3 ст. 151 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Положеннями ст.152 ЦПК України передбачені види забезпечення позову та зазначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Крім того, практика застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову розяснена у Постанові Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006р., відповідно до якої забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

У п.4 зазначеної постанови вказано, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобовязує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

З матеріалів справи встановлено, що право власності за ОСОБА_10 на земельну ділянку зареєстровано у 2006 році, на обєкт незавершеного будівництва-у 2008 році. Придбавши у 11.02.2009 року обєкт незавершеного будівництва, ОСОБА_4 не здійснювала реєстрацію права власності. Згідно Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5 (зі змінами і доповненнями станом на 22.01.2009 року) реєстрації підлягали тільки обєкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених БТІ, яке проводить реєстрацію на ці обєкти.

Такий спосіб забезпечення позову як накладення арешту на об»єкт незавершеного будівництва, який до введення в експлуатацію являє собою не об»єкт нерухомого майна, а сукупність будівельних матеріалів та конструкцій, є співмірним із заявленими позивачем вимогами, оскільки підлягає опису і, відповідно, не може бути відчужений. Накладення арешту на земельну ділянку також унеможливлює її відчуження сторонами.

Судом встановлено, що між сторонами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виник спір з приводу поділу майна, тобто забезпечення позову повинно унеможливити вибуття майна до вирішення спору із власності сторін. Та обставина, що у ході розгляду справи сторона ОСОБА_4 може набути права на майно жодним чином не порушує прав позивача ОСОБА_3

Тому колегія суддів дійшла висновку, що спосіб забезпечення позову щодо заборони державним реєстраторам Служби з питань державної реєстрації Косівської районної державної адміністрації здійснювати дії щодо реєстрації права власності за ОСОБА_4 та видачі їй свідоцтва про право власності на нерухоме майно - кафе «Рибниця» не відповідає предмету позову та не міг бути застосований судом.

Ті обставини, які свідчать про наявність виконавчих проваджень за борговими зобов»язаннями ОСОБА_7 жодного відношення до спору між сторонами по справі про поділ майна подружжя ОСОБА_4 не мають та не можуть бути прийняті до уваги при розгляді заяви про забезпечення позову у даній справі.

Таким чином, задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд справомірно наклав арешт на нерухоме майно, право власності на яке зареєстровано за відповідачкою, так як невжиття заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, за таких обставин, ухвала суду в цілому підлягає зміні, оскільки в частині заборони державної реєстрації права власності та видачі свідоцтва щодо реєстрації права власності її слід скасувати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Косівського районного суду від 11 вересня 2017 року змінити.

Скасувати ухвалу в частині заборони державним реєстраторам Служби з питань державної реєстрації Косівської районної державної адміністрації здійснювати дії щодо реєстрації права власності за ОСОБА_4 та видачі їй свідоцтва про право власності на нерухоме майно і в цій частині відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і у касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_11

ОСОБА_12