АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 622/666/15-ц Головуючий суддя І інстанції Чернова О. В.
Провадження № 22-ц/790/5366/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, пов'язані із застосуванням Закону України "Про захист прав споживачів"
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Піддубного Р.М., Колтунової А.І.,

за участю секретаря: Плахотнікової І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 24 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, про визнання недійсним кредитного договору без номеру від 01 грудня 2011 року, а також зобов'язання відповідача припинити нарахування відсотків та штрафних санкцій за договором списання боргових зобов'язань позивача,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що згідно договору кредиту без номеру від 01.12.2011 року ПАТ КБ "ПриватБанк" надало позивачу на платіжну картку грошові кошти у вигляді кредитного ліміту, сума якого визначена в 300 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Між тим, банком не додержано письмової форми кредитного договору не надано його оригіналу. Відсутні оригінал заяви на отримання платіжної картки; оригінал Умов і Правил надання банківських послуг; оригінал Тарифів. Відсутні докази того, що саме вказані умови розумів позивач, підписуючи заяву позичальника. Кредитний договір між ним і банком позивач вважає нікчемним, оскільки банком не доведено, що позивач був ознайомлений та згодний з умовами, що викладені в окремому документі Умови надання споживчого кредиту фізичним особам.

Крім того, позивач зазначає, що банком незаконно збільшено розмір відсотків в односторонньому порядку, що є порушенням Закону України «Про банки та банківську діяльність». Так, при укладенні договору за користування кредитом позичальник повинен сплатити банку проценти у розмірі 30% річних. Пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений. При кредитному ліміті у 12000,00 грн. місячний платіж складає у середньому в залежності від кількості днів у місяці 300,00 грн. (12000,0 грн.х30%:360:100х30день). Між тим, банк в односторонньому порядку збільшив процентну ставку. У квітні 2014 року процент за користування кредитом склав 51% річних (510,64грн. х 360 х 100 : 12000,00 грн.:30 днів), що дорівнює 510,64 грн.; у серпні 2015 року процент за користування кредитом склав 79% річних (791,99грн. х 360 х 100 : 12000,00 грн.:30 днів), що дорівнює 791,99 грн. Таким чином, дії відповідача щодо збільшення розміру процентів є нікчемними та такими, що порушують вимоги визначені ст. 1056-1 ЦК України, п. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Щодо незаконності дій банку утримувати неустойку у розмірі 50% вартості послуги ОСОБА_1 зазначає, що згідно ч. 5 п. 3 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови Договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції (послуг) у разі невиконання ним зобов'язань за договором.

Відповідно до заяви про отримання кредиту річна відсоткова ставка за користування кредитом складає 30%. Виходячи з норм ч. 5 п. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» сума компенсації не повинна перевищувати 15% річних. Якщо застосувати всі санкції, передбачені Договором одночасно, то позивач мав би сплатити більше 40 % процентів річних. Це підтверджується доказами, наведеними у таблиці і додатку 1 позову. Так, у серпні 2015 року неустойка склала 495,44 грн. (395,44 грн. + 100,00 грн.), що у процентах складає 49,54% (495,44x100x360:30:12000,00).

Щодо незаконності одночасного застосування штрафу та пені банком ОСОБА_1 вказує на те, що Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення, а також 1 раз в місяць від суми заборгованості. У той самий час, згідно кредитного договору, банком передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за інші правопорушення: один із них - порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню. Одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором кількох санкцій свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Після уточнення позовних вимог позивач остаточно просив визнати недійсним кредитний договір без номеру від 01.12.2011 року, укладений між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» з дати укладення; зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» провести перерахунок заборгованості з врахуванням недійсності кредитного договору та повернути надміру отримані гроші впродовж місяця з дня набрання чинності рішенням суду; зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» припинити нарахування відсотків за користування кредитом, неустойки, комісії, штрафних санкцій.

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 24 липня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує ті самі доводи, якими обгрунтовував позовні вимоги. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що при оформленні договору кредиту банком недодержано письмової форми договору, відповідачем незаконно в односторонньому порядку збільшувався розмір процентів, банком одночасно застосовано до нього штраф і пеню за кредитним договором.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились, перевіривши матеріали справи, судова колегія знаходить, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 01.12.2011 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

За загальними правилами, що випливають з положень ст. ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 546, 549, 550, 610, 614, 622-625, ЦК України, цивільні права та обов'язки, виникають, зокрема, з договорів, і повинні належно виконуватися; позичальник зобов'язаний повернути кредитору усе заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор управі вимагати виконання порушеного зобов'язання, стягнення неустойки; особа здійснює свої права та виконує цивільні обов'язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається; особа діє у цивільних відносинах вільно, на власний ризик і повинна діяти, в т.ч., вчиняючи правочин, добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки.

Відповідно до ч. 1 ст. 628, ч. 1 ст. 634 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, істотними є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до абз. 2, 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцю будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі.

Відповідно до ч. 2 ст. 215, ч. 1 ст. 218, ч. 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним; якщо недійсність правочину встановлена законом (нікчемний правочин), визнання його судом недійсним не вимагається.

Згідно ст. 1054; ч.1 ст. 634; 629; ч.2 615 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби зв'язку, наприклад електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

У відповідності з ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

На підтвердження існування між сторонами кредитних зобов'язань банком надано посвідчену копію заповненої та підписаної позивачем анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Зі змісту такої анкети-заяви вбачається, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Також, зі змісту анкети-заяви вбачається, що ОСОБА_1 виявив бажання отримати послугу банка у вигляді отримання кредитного ліміту за кредитною карткою «Універсальна».

Таким чином, відповідачем доведено наявність укладеного між сторонами договору, форма якого відповідає наведеним вище вимогам закону. Встановлено, що ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які на банківському сайті: www.privatbank.ua, складає між ним та банком кредитний договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, підписання анкети-заяви позивачем не оспорюється.

Факт отримання позивачем кредитної карти у відділенні ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підтверджується наявністю фото, зафіксованого за допомогою WEB камери, яка зберігається в програмному комплексі Банку в Єдиній клієнтській базі, де ОСОБА_1 особисто тримає в руках кредитну карту (том 2 а.с. 38). Факт отримання кредитних карт позивачем не заперечується.

Підписавши заяву Банк та клієнт приєдналися і зобов'язалися виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому.

Позивач вважає, що при укладенні кредитного договору банк допустив порушення положень ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів такі твердження вважає необґрунтованими.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 15-рп/2011 положення п. п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року, з наступними змінами, у взаємозв'язку положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

За змістом ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналізуючи норми Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; 3) умови договору завдають шкоди споживачеві.

Банком на виконання відповідних положень Закону України «Про захист прав споживачів» надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законодавчо не встановлений обов'язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів).

Згідно п.5.3 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженої Постановою НБУ від 18.06.2003 № 254 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.07.2003 року за № 559/7880, особові рахунки та виписки з них є регістрами, які Банки обов'язково мають складати на паперових та/або електронних носіях. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного) (п.5.1. цього Положення).

Факт користування позивачем кредитними коштами підтверджений виписками по особовим рахункам в яких міститься повна інформація про рух коштів на рахунках, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей за договором.

Укладений між сторонами Договір містить всі суттєві умови, повну і детальну інформацію про права і обов'язки його учасників, порядок надання та оплати послуг, відповідальність сторін.

Суд першої інстанції надав правильну оцінку доводам позивача щодо відповідності вимогам закону умов договору, які передбачають збільшення процентної ставки в односторонньому порядку, відповідальність за порушення умов договору у вигляді пені та штрафу, нарахування комісії.

Так, відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. ст. 526, 527, 530, 629 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Договір обов'язковий до виконання сторонами.

Згідно ст. 1056-1 ЦК України відсоткова ставка може бути фіксованою або змінною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 3 % на місяць або 36% на рік. Далі відсоткова ставка була змінена, що підтверджується наказами банку.

Згідно роз*ясень, що містяться у Постанові Пленуму ВССУ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Умовами та Правилами надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку. До обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. У разі незгоди зі змінами Правил та/або Тарифів Банку Клієнт зобов*язаний надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору і погасити заборгованість, що виникла перед Банком, у тому числі й заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення Карток, виданих Власнику і його Довіреним особам.

Отже, оспорюваний кредитний договір містить умови, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору.

Належних та допустимих доказів того, що позивач подавав заяву про розірвання кредитного договору матеріали справи не містять, що свідчить про згоду останнього зі змінами Тарифів. Після підвищення процентної ставки позивач продовжував користуватися карткою, неодноразово здійснював погашення заборгованості, що являється підтвердженням прийняття діючих умов договору.

Згідно ч.1 ст. 624 ЦК України, якщо порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному обсязі, незалежно від відшкодування збитків

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Сторони досягли згоди і уклали кредитний договір, в якому передбачили умови сплати пені та штрафу.

Крім іншого, позивач вказує на надмірний розмір пені, визначений умовами договору.

Водночас, згідно положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Із виписок по особовим рахункам, що містяться в матеріалах справи вбачається, що пеня позивачу не нараховується взалагі.

Оскільки заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором не погашена, не суперечить вимогам закону і нарахування відсотків за користування кредитом .

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи вищезазначені положення закону та у випадку не встановлення договором розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року № 6-1412цс16 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Нарахування відсотків та штрафних санкцій після спливу строку дії картки не є підставою для визнання оспорюваного договору недійсним.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Золочівського районного суду Харківської області від 24 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - Р.М. Піддубний

А.І. Колтунова