Ухвала іменем україни
12 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Ізмайлової Т.Л.,

Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до відділу Держгеокадастру у Кам'янському районі Черкаської області, Катеринівської сільської ради Кам'янського району Черкаської області про визнання права на земельну частку (пай), за касаційною скаргою ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Черкаської області від 30 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати за ним право на земельну частку (пай) площею 2,07 га, за рахунок земель запасу та державного резервного фонду в адміністративних межах Катеринівської сільської ради Кам'янського району Черкаської області.

На обґрунтування позову зазначав, що з 10 квітня 1991 року до 30 листопада 1995 року працював у КСП «Новий побут», який реорганізовано в КСП «Тясмин» з 30 листопада 1995року, та був його членом. КСП отримало державний акт на право колективної власності на землю серії НОМЕР_1 від 04 листопада 1994 року. Із відповіді відділу Держгеокадастру у Кам'янському районі Черкаської області вбачається про порушення права позивача на земельну частку (пай), а саме: про те, що він відсутній у списках, доданихдо державного акта на право колективної власності на землю КСП «Новий побут» в с. Катеринівка, що й стало фактичними підставами для звернення з даним позовом до суду.

Рішенням Кам'янського районного суду Черкаської області від 23 листопада 2016 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право на земельну частку (пай) площею 2,07 га за рахунок земель запасу та державного резервного фонду в адміністративних межах Катеринівської сільської ради Кам'янського району Черкаської області.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 30 січня 2017 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_4, просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що за даними трудової книжки позивач з 10 квітня 1994 року до 31 листопада 1995 року працював у колгоспі «Новий побут» с. Катеринівка та був його членом. У період роботи позивача КСП «Новий побут» видано державний акт серії НОМЕР_1 від 04 листопада 1994 року на право колективної власності на землю.

Згідно із довідкою відділу Держгеокадастру у Кам'янському районі Черкаської області від 19 вересня 2016 року № 29-28-0.3-1653/2-16 середня площа земельної частки (паю) в адміністративних межах Катеринівської сільської ради Кам'янського району Черкаської області - 2,07 га.

Згідно з відповіддю відділу Держгеокадастру у Кам'янському районі Черкаської області від 19 вересня 2016 року позивач відсутній у списках до державного акта на право колективно власності на землю на землю у КСП «Новий побут» с. Катеринівка.

Вирішуючи спір з огляду на положення Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», суд вважав, що у позивача як члена КСП «Новий побут» с. Катеринівка було наявне право на земельну частку (пай) цього КСП при його розпаюванні, оскільки позивач на час отримання КСП «Новий побут» державного акта на право колективної власності на землю працював в цьому КСП і був його членом, що є необхідною умовою для отримання у власність частини земельної ділянки КСП.

Разом із тим, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, апеляційний суд виходив із того, що право позивача стосовно земельної частки (паю) в КСП, членом якого він був, виникло з моменту здійснення розпаювання, тобто з 04 листопада 1994 року, до суду позивач звернувся 26 жовтня 2016 року, тобто через 22 роки, що є підставою для відмови у позові у зв'язку з пропуском позивачем позовної давності, оскільки у аспекті положень ст. 75 ЦК УРСР у випадку пропуску строку позовної давності суд відмовляє у задоволення позовних вимог без відповідної заяви сторони у справі.

Проте з висновком апеляційного суду погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Отже, перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Наведеним вимогам рішення апеляційного суд не відповідає.

Звертаючись із позовом, ОСОБА_3 стверджував, що з 10 квітня 1991 року по 30 листопада 1995 року перебував у трудових відносинах та був членом колгоспу «Новий побут», який було реорганізовано у КСП «Тясмін» з 30 листопада 1995 року.

У матеріалах справи наявний архівний витяг з протоколу № 5 засідання правління колгоспу «Новий побут», відповідно до п. 4 якого ухвалено рекомендувати загальним зборам прийняти ОСОБА_3 до членів колгоспу та прийняти ОСОБА_3 на роботу плодоовочівником (а. с. 7).

Відповідно до даних копії трудової книжки (а. с. 8-9), що була оформлена КСП «Новий побут» (без зазначення дати заповнення), зокрема запису під номером «1» без дати, ОСОБА_3 прийнято до членів колгоспу «Новий побут», пр. № 5 від 10 квітня 1991 року. Поряд із записом проставлена печатка КСП «Новий побут».

Відповідно до довідки Катеринівської сільської ради від 07 листопада 2006 року № 398 (а. с. 23), колгосп «Новий побут» було реорганізовано в колективне с/г підприємство «Новий побут», протокол № 5 від 20 квітня 1994 року. Колективне с/г підприємство «Новий побут» було реорганізовано в СВК «Катеринівка», протокол № 1 від 22 березня 2000 року.

Разом із тим, погоджуючись із висновками суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на земельний пай та відхиляючи доводи апеляційної скарги щодо того, що таке право мали виключно члени КСП, вимог закону, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд не врахував, не звернув уваги на те, що колгосп і колективне сільськогосподарське підприємство не є одним і тим самим, а звертаючись із позовом, ОСОБА_5 посилався саме на членство в колгоспі.

Так, процес приватизації землі розпочався після прийняття 13 березня 1992 року постанови Верховної Ради України № 2200-XII «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі». Право на землю отримали всі колишні працівники колгоспів, радгоспів, інших сільськогосподарських утворень, пенсіонери, які стали членами новостворених КСП. Кожному з них належала частка (пай), кожен набув право при бажанні отримати її для самостійного господарювання, створення селянського (фермерського) господарства, передачі в оренду або залишення своєї частки землі у колективній власності членів КСП на умовах оренди.

Право на земельну частку (пай) згідно з п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарськимпідприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95 мають члени КСП, кооперативу, АТ, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Отже, вирішуючи питання про право позивача на земельну частку (пай), суд повинен був з'ясувати, чи була ця особа членом КСП на час передання державного акта про право колективної власності на землю та чи була вона внесена до списку осіб, що додається до цього державного акта.

Сам факт членства у колгоспі та тривалий термін роботи в інших організаціях до створення КСП й отримання державного акта на право колективної власності на землю не є підставою для отримання земельної частки у новоствореному КСП.

На порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України суд апеляційної інстанції взагалі не перевірив, як усіх доводів апеляційної скарги, так і законність та обґрунтованістьрішення суду першої інстанції; не навів обставин, які б спростовували доводи скарги, не врахував, що, звертаючись до суду, позивач не посилався на членство в КСП «Новий побут», докази чого в матеріалах справи також відсутні.

За таких обставин рішенняапеляційного суду не можевважатисязаконними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягаєскасуванню з передачею справи на новий розгляд до судуапеляційної інстанції, під час якого суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 30 січня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до апеляційного суду Черкаської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Є.П. Євграфова

Т.Л.Ізмайлова

С.О.Карпенко

Г.І.Мостова