Справа № 591/2833/17
Провадження № 2/591/1850/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 листопада 2017 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми у складі :

головуючого - судді Шелєхової Г.В.

при секретарі - Бондар С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про повернення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 22 лютого між нею та ОСОБА_3 укладено договір про надання інформаційних послуг щодо придбання обєкта нерухомості. 22 лютого 2017 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір завдатку, за умовами якого ОСОБА_2 зобовязувався до 18 квітня 2017 року передати ОСОБА_1 майнові права на двохкімнатну квартиру за №13 у будинку №16 (корп. №2) по вул. Прокофєва у м. Суми, а позивач передала йому через ОСОБА_3 попередню оплату в рахунок суми за договором у розмірі 54084,00 грн. Однак у визначений строк, 18 квітня 2017 року, договір купівлі-продажу майнових прав укладений не був, оскільки між сторонами не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору та у ОСОБА_2 не були підготовані необхідні документи. На звернення позивача до ОСОБА_2 з вимогою повернути сплачені грошові кошти, їй було повідомлено, що ОСОБА_3 завдаток йому не передавав. В свою чергу ОСОБА_3 стверджує, що завдаток отримав продавець.

Таким чином, остаточно уточнивши свої вимоги просить, стягнути з відповідачів в солідарному порядку аванс у розмірі 54084,00 грн., 3% річних у сумі 822 грн. та інфляційні витрати за період користування грошима у сумі 2747 грн. 47 коп.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечив, надав письмові заперечення. Зазначив, що грошей від позивача не отримував, договір купівлі - продажу не був укладений з вини позивача. В процесі розгляду справи пояснював, що вважав, кошти, сплачені ОСОБА_1 за договором завдатку отримані ОСОБА_3, як винагорода за його ріелторські послуги, надані ОСОБА_2

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 проти позову заперечив. ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений. В процесі розгляду справи позов не визнав, пояснив, що грошей від позивача не отримував, договір купівлі - продажу не був укладений з вини позивача.

Суд, вислухавши пояснення зявившихся учасників, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з таких підстав:

Судом встановлено, що згідно договору №7 про інвестування у будівництво житла від 7 липня 2015 року, копій квитанцій та договору купівлі-продажу №3-91;41-БВ/147/ПР-110;202-БО, акту виконання зобовязань та довідки від 27 вересня 2016 року майнові права на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 належать ОСОБА_2 (а.с.42-53).

22 лютого 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір про надання інформаційних послуг №22/02-17, згідно якого виконавець ОСОБА_3 зобовязується надати інформацію про обєкти нерухомості.

Згідно п. 1.1. договору виконавець зобовязується надати замовнику інформаційні послуги, а замовник зобовязується прийняти їх і оплатити виконавцеві зазначені послуги за узгодженою в договорі ціною.

Згідно п. 4.2 вказаного договору факт використання замовником інформації, наданої виконавцем, підтверджується укладенням договору переходу права власності щодо повідомленого обєкта нерухомості між замовником та одним із власників повідомлених обєктів (а.с.4-6).

22 лютого 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір завдатку, згідно якого покупець ОСОБА_1 передає продавцю ОСОБА_2 завдаток в національній валюті в розмірі 54084,00 гривень в рахунок належних платежів, як доказ наміру укладення договору купівлі-продажу (переуступки) майнових прав на обєкт нерухомості: 2-х кімнатної квартири, розташований за адресою: АДРЕСА_2, що належить продавцю на підставі попереднього договору з ТОВ «Нотехс» та в забезпечення його виконання. Покупець зобовязувалася сплатити продавцю суму грошей у розмірі 811260,00 грн. у строк до 17.00 год. 18 квітня 2017 року та підписати договір купівлі-продажу майнових прав на обєкт нерухомості (а.с.7).

Разом з цим, згідно п. 1 договору завдатку від 22 лютого 2017 року ОСОБА_1 передала ОСОБА_2, а ОСОБА_2 прийняв від ОСОБА_1 завдаток в національній валюті України в розмірі 54084,00 грн. в рахунок належних платежів, як доказ наміру укладання договору купівлі-продажу майнових прав на обєкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_2, що ОСОБА_2 засвідчив підписом в договорі. В судовому засіданні ОСОБА_2 не заперечував факту підписання ним вищевказаного договору.

Суд вважає, що підписання договору ОСОБА_2 доводить факт передачі коштів в сумі 54084,00 грн. ОСОБА_1 ОСОБА_2

Вказаний договір укладено в письмовій формі та не оспорений сторонами.

Таким чином, доводи відповідача ОСОБА_2 про безгрошовість цього договору не заслуговують на увагу.

Згідно п. 8 договору завдатку, у випадку невиконання умов договору з вини покупця сума завдатку залишається у продавця.

Відповідач ОСОБА_2 посилається на те, що ОСОБА_1 сама відмовилася укладати основний договір. Однак, як було зясовано в ході судового розгляду, договір не було укладено у звязку з ненаданням продавцем ОСОБА_2 ряду документів, необхідних для укладення договору купівлі-продажу, а саме: письмової згоди забудовника, як це передбачено п. 4.3.2. договору №7 про інвестування у будівництво житла, укладеного між ОСОБА_2 та «Нотекс»; письмової нотаріально посвідченої згоди дружини продавця на укладення договору купівлі-продажу. Разом з цим в договорі завдатку вказаний неіснуючий документ на підтвердження прав ОСОБА_2 на квартиру, а саме попередній договір з ТОВ «Нотєхс».

Суд критично відноситься до позиції відповідача ОСОБА_2 про наявність вищевказаних документів на момент дії договору завдатку, оскільки навіть в процесі розгляду справи ним не було надано суду вищевказаних документів.

Вищезазначені обставини свідчать про відсутність вини покупця в не підписанні договору переуступки майнових прав обєкта нерухомості.

Згідно п. 7 договору завдатку в разі відмови продавця від підписання договору переуступки майнових прав на належний йому обєкт нерухомості без поважних причин, він на умовах даного договору, сплачує покупцю подвійну суму завдатку.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона зобовязана вчинити на користь другої сторони певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно із ч. ч.1, 3 ст.635 ЦК попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобовязання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст.570 ЦК завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобовязання може мати місце лише в разі наявності зобовязання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу квартири.

Оскільки договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між сторонами в справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_2 грошова сума в розмірі 54084,00 грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі №6-176цс12.

Умова попереднього договору про необхідність повернення авансу в разі не укладення основного договору є грошовим зобовязанням, у разі невиконання якого застосовується положення ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-90цс13.

Таким чином, за період з 18 квітня 2017 року по день розгляду справи сума інфляційних витрат становить: 54084,00 грн *101,3 індекс інфляції зв травень *101,6 індекс за червень *100,2 індекс інфляції за липень *99,9 індекс інфляції за серпень *102,0 індекс інфляції за вересень) 54084,00 грн. = 2747 грн. 47 коп.

Крім цього, стягненню підлягає 3%річних від простроченої суми боргу у розмірі 822, 57 грн. = (54084,00 грн .* 185 днів * 3%)/365.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 640,00 грн.

Керуючись ст.ст. 526, 610, 611ЦК України, ст. ст. 10-11, 60, 84, 88, 213-215, 119,120, ЦПК України, суд -,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 аванс у розмірі 54084 гривень 00 копійок, 3% річних у сумі 822 грн. 37 коп. та інфляційні витрати за період користування грошима у сумі 2747 грн. 47 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір 640 гривень 00 копійок.

В іншій частині вимог відмовити в зв»язку з їх необґрунтованістю.

Сторони можуть оскаржити рішення суду до апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду, а у разі відсутності особи у судовому засіданні з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.В.Шелєхова