У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді: Астахової О.О.,

при секретарі Наумовій О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

У провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2, поданого в особі представника ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: законний представник малолітнього ОСОБА_4 - ОСОБА_2 про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав.

02.11.2017 року представник позивача звернувся до суду із заявою в якій просить вжити заходів забезпечення позову, шляхом надання тимчасового дозволу на виїзд з тимчасово окупованої території України (АР Крим) та в'їзд на тимчасово окуповану територію України (АР Крим) малолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі його матері ОСОБА_2, без нотаріально посвідченої згоди та супроводу його батька ОСОБА_3 до остаточного розгляду справи по суті.

Мотивуючи заяву тим, що після окупації території АР Крим, на межі адміністративної території АР Крим і Херсонської області утворено умовну прикордонну смугу, введено прикордонний режим, встановлено особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території України. На даний час перетин межі тимчасово окупованої території України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків та в їх супроводі. Виїзд дитини в супроводі одного з батьків відбувається за наявності нотаріально посвідченої згоди другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі; та без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, в тому числі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України без згоди та супроводу другого з батьків.

Позивач на разі без згоди батька, разом із сином не може виїхати із тимчасово окупованої території, що порушує права малолітньої дитини на гарантоване право свободи пересування.

Посилаючись на те, що при розгляді справи необхідно заслухати думку малолітнього ОСОБА_4, а також враховуючи положення Конвенції про права дитини та інших міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, представник позивача просив задовольнити заяву про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За ч.3 ст. 152 ЦК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанови № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Предметом позовних вимог ОСОБА_2 є стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини за минулий час та позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд не погоджується з доводами представника позивача щодо заслуховування думки малолітньої дитини при вирішенні спору, що є предметом розгляду справи, оскільки відповідно до положень Сімейного Кодексу України та норм процессуального права, думка дитини у справах щодо позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на її утримання, - не заслуховується.

Більше того, мотиви на які представник позивача посилається в обгрунтування поданої ним заяви про забезпечення позову даним видом, а саме відсутність згоди батька на виїзд із тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим, є підставою для звернення до суду із відповідним позовом, а не шляхом подання заяви про забезпечення позовних вимог про стянення аліментів і позбавлення батьківських прав.

Посилання на положення Конвенції про права дитини та інших міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, заслуговують на увагу у контексті звернення до суду із відповідним позовом для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав малолітнього у свободі пересування.

Таким чином, суд, перевіривши відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, приходить до висновку, що з урахуванням сукупності вищевказаних обставин, відсутні належні правові підстави для забезпечення позову у обраний позивачем спосіб.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 151, 153, 209, 210, 293-294 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, поданого в особі представника ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: законний представник малолітнього ОСОБА_4 - ОСОБА_2 про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя