Справа № 468/1312/17-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2017 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Муругова В.В., за участі секретаря Цегельник Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між ПАТ КБ „ПриватБанк та відповідачем ОСОБА_1 24.02.2011 року було укладено договір б/н, за яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжній картці з умовою сплати процентів за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік від суми залишку заборгованості. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобовязання та не здійснює щомісячні погашення по кредиту, процентам за користування кредитом. Оскільки відповідач істотно порушує умови угоди та не виконує взяті на себе зобов'язання, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, яка станом на 31.08.2017 року становить 38800,93 гривень, із яких: 640,65 гривень заборгованість за кредитом, 31436,43 гривень заборгованість по сплаті процентів, 4400 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. фіксованого штрафу та 1823,85 грн. процентної складової штрафу.

Від представника позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнавала, вважала, що повністю погасила заборгованість за отриманим кредитом. Вказала, що не укладала з позивачем будь-яких договорів про збільшення процентної ставки та про збільшення строків позовної давності, просила суд до вимог банку застосувати позовну давність.

Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши наявні у справі матеріали (анкету-заяву від 24.02.2011 року; розрахунок заборгованості; копію витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; витяг з Умов і правил надання банківських послуг), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, що 24.02.2011 року між ПАТ КБ „ПриватБанк та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір, за яким позивач надав відповідачу кредит у вигляді кредитного ліміту по платіжній картці з умовою сплати процентів за користування кредитом у розмірі 30 % на рік від суми залишку заборгованості.

Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобовязання та не здійснює щомісячні погашення по кредиту, процентам за користування кредитом, що є підставою для стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитом.

Заборгованість відповідача згідно з розрахунками позивача станом на 31.08.2017 року становить 38800,93 гривень, із яких: 640,65 гривень заборгованість за кредитом, 31436,43 гривень заборгованість по сплаті процентів, 4400 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. фіксованого штрафу та 1823,85 грн. процентної складової штрафу.

Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст. 526; 530 ч.1; 1054 ч.1 ЦК України, ст. 2 ЗУ „Про банки та банківську діяльність.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність банківський кредит це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Із ст. 526 ЦК України слідує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ЦК України про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Таким чином діями відповідача були порушені встановлені законодавством правила виконання цивільно-правових правочинів і права позивача на отримання виконання зобов'язання за вищезазначеним договором.

З розрахунку та тексту позову слідує, що позивач в односторонньому порядку на підставі п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг збільшував процентну ставку за договором з 01.09.2014 року до 34,80%, з 01.04.2015 року до 43,20%.

Проте відповідно до ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

За такого, збільшення процентної ставки позивачем в супереч положенням ч.3 ст. 1056-1 ЦК України є нікчемним.

Крім того, п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, на який як на підставу для збільшення процентної ставки посилається позивач, взагалі всупереч вимогам ст. 1056-1 ЦК України не вказує на умови, за яких банк мав би право збільшувати процентну ставку.

Тому з 01.09.2014 року позивач мав продовжувати нараховувати відповідачу проценти в розмірі 30% річних.

Відповідачем заявлено про застосування до вимог позивача позовної давності, при цьому, відповідно до ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності становить три роки, відповідно до ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік та позивачем не надано суду доказів, що сторони відповідним письмовим договором, підписаним обома сторонами, збільшили строк позовної давності щодо стягнення нарахованого боргу та неустойки, на що вказує правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року в справі № 6-757цс15, яка є обовязковою для суду.

Останній платіж відповідач здійснила 28.04.2014 року, позивач звернувся до суду 02.10.2017 року.

За такого з відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованість за кредитом (тіло кредиту) та процентами за три роки до звернення до суду, тобто заборгованість, що відповідно до наданого банку розрахунку виникла за вказаними нарахуваннями після 01.10.2014 року, а пеня - нарахована за останній календарний рік до звернення до суду, тобто яка відповідно до наданого банку розрахунку виникла після 30.09.2016 року.

Як слідує з розрахунку заборгованості вся сума тіла кредиту в розмірі 640,65 грн. утворилась задовго до 02.10.2014 року, а ому вказана сума перебуває за межами строку позовної давності та не може бути стягнута судом.

Що стосується вимог про стягнення процентів, то, як вказано судом вище стягненню підлягають проценти в розмірі 30% річних та з 02.10.2014 року по 31.08.2017 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, тобто за 1065 днів. Сума процентів в такому разі має становити 568,58 грн. (640,65 грн. х 30% : 360 днів х 1065 днів).

Серед іншого позивач просить стягнути з відповідача 4400 грн. пені та комісії, проте позивачем не доведено можливість обєднання таких нарахувань, які різняться за своєю сутністю та підставами нарахування, оскільки комісія є винагородою позикодавця, а пеня неустойкою за порушення зобовязання стороною. Крім того долучений до позову витяг з Тарифів взагалі не передбачає нарахування комісії, натомість передбачає нарахування пені в розмірі 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом, та з розрахунку слідує, що такі нарахування відбувались саме в розмірі 100 грн. щомісячно. Тому суд приходить до висновку, що 4400 грн. є саме пенею, а не комісією.

При цьому, у звязку із застосуванням до вимог позивача за завою відповідача позовної давності з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня, нарахована з жовтня 2016 року. Відповідно до розрахунку позивача станом на кінець вересня 2016 року існувала заборгованість відповідача по пені в сумі 3300 грн., яка не підлягає стягненню через пропуск річного строку позовної давності. За такого розмір пені, що підлягає стягненню становить 1100 грн. (4400 грн. 3300 грн.).

З розрахунків позивача слідує, що процентна складова штрафу в розмірі 5% розрахована позивачем з суми боргу за тілом кредиту, процентами та пенею, при цьому, оскільки судом вище зазначено, що до стягнення підлягають менші розміри процентів, то має бути перерахований і розмір процентної складової штрафу.

Таким чином, відповідно до запропонованих банком принципів розрахунку процентної складової штрафу її розмір становить (568,58 + 1100) = 1668,58 х5 % = 83,43 грн.

У звязку з цим, позов підлягає частковому задоволенню з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 24.02.2011 року станом на 31.08.2017 року в сумі 2252,01 грн., з яких: 568,58 гривень заборгованість по сплаті процентів, 1100 грн. заборгованість за пенею, 500 грн. фіксованого штрафу та 83,43 грн. процентної складової штрафу.

Оскільки відповідач є стороною, котра порушила договірні зобовязання, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору.

На підставі ст.ст. 257, 261, 267, 526, 530 ч.1, 1054 ч.1 ЦК України та керуючись ст.ст. 10; 11; 60; 214; 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором б/н від 24.02.2011 року 2252 (дві тисячі двісті пятдесят дві) гривні 01 копійку.

В задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом, процентів, пені та процентної складової штрафу в більшому розмірі відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк 1600 (одну тисячу шістсот) гривень в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Миколаївської області через Баштанський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

суддя: