Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Маляренка А.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Іршиківська сільська рада Старокостянтинівського району Хмельницької області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням; за зустрічним позовом ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_6, до ОСОБА_8 про зобов'язання не чинити перешкоди у користування жилим приміщенням та вселення, за касаційною скаргою ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 09 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_8. звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власником будинку по АДРЕСА_1 У даному будинку зареєстровані відповідачі за первісним позовом, проте більше року без поважних причин не проживають у цьому будинку, не сплачують за користування жилим приміщенням та комунальні послуги, добровільно знятись з реєстрації не бажають.

Враховуючи викладене, ОСОБА_8. просила визнати відповідачів за первісним позовом такими, що втратили право на користування спірним житловим приміщенням.

Заперечуючи проти вказаних вище вимог, ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_6, звернулася до суду із зустрічним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що її місце проживання та місце проживання її малолітніх дітей зареєстровано в будинку по АДРЕСА_1 З 2012 року ОСОБА_4 разом із дітьми проживала в спірному будинку. Разом з тим, з серпня 2015 року позивач за зустрічним позовом не може потрапити до будинку, оскільки ОСОБА_8 замінила замки у дверях та чинить перешкоди у користуванні житлом.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_6, просила: зобов'язати ОСОБА_8. не чинити перешкоди їй та її малолітнім дітям у користуванні жилим приміщенням у будинку по вул. АДРЕСА_2 та вселити їх до вказаного будинку.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 06 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_8. відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_6, задоволено. Зобов'язано ОСОБА_8. не чинити перешкоди ОСОБА_4 та її малолітнім дітям: ОСОБА_5, ОСОБА_6, у користуванні жилим приміщенням у будинку по АДРЕСА_1 Вселено ОСОБА_4 та її малолітніх дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_6, у будинок по АДРЕСА_1 Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 09 червня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_8. задоволено. Визнано ОСОБА_4 та її малолітніх дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_6, такими, що втратили право користування житловим будинком по АДРЕСА_1 У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_6, відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_4 та її малолітні діти: ОСОБА_5, ОСОБА_6, не проживають у спірному будинку з жовтня 2012 року без поважних причин, будь-яких перешкод у проживанні у спірному будинку їй ніхто не чинив, участі в оплаті витрат на комунальні послуги не приймає, спірним будинком не цікавилась, будинок знаходиться у належному для проживання стані.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанцій погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8. є власником житлового будинку по вул. АДРЕСА_1

ОСОБА_4 є внучкою, а ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - правнуками ОСОБА_8.

Місце проживання ОСОБА_4 та її малолітніх дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_6, зареєстроване у будинку по вул. АДРЕСА_1 вказані особи за місцем реєстрації постійно не проживають з поважних причин.

Судом першої інстанції також встановлено, що причиною, через яку відповідач з дітьми постійно не проживають у будинку з 2012 року, є відсутність належних умов проживання для малолітніх дітей відповідача за первісним позовом, через що остання змушена орендувати житло у м. Старокостянтинові Хмельницької області.

Дані обставини підтверджуються показаннями свідків, довідкою Старокостянтинівського РС УДМС України в Хмельницькій області від 17 грудня 2015 року та довідкою Іршиківської сільської ради Старокостянтинівського району від 23 жовтня 2015 року.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8. чинить перешкоди ОСОБА_4 та її малолітнім дітям: ОСОБА_5, ОСОБА_6, у користуванні спірним жилим приміщенням, не допускаючи їх у цей будинок, шляхом заміни замків у дверях будинку з серпня 2015 року.

Відповідно до вимог ст. 156 ЖК У РСР члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.

За правилами ч. 4 ст. 109 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч. 2 ст. 405 ЦК України).

За змістом ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Обґрунтовуючи свої доводи, ОСОБА_4 вказувала, що вона з малолітньою дитиною фізично не могла проживати у цьому помешканні, оскільки у зимовий період не могла здійснювати його опалення, приносити воду, забезпечити дитині належні умови. Після народження сина ОСОБА_6 у 2015 році позивач за зустрічним позовом не могла потрапити до будинку, оскільки там були змінені замки, а тому змушена винаймати кватиру, щоб створити дітям належні умови для проживання.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачі за первісним позовом не проживали взимку у спірному будинку, оскільки у ньому відсутні умови для проживання в указаний період, а влітку 2015 року позивач за первісним позовом замінила замки у дверях. Сторони є членами сім'ї, а місце проживання малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстровано саме у будинку по вул. АДРЕСА_1

Таким чином, відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що позивачі за зустрічним позовом не проживали у спірному будинку з поважних причин, а тому відсутні правові підстави для виселення їх з цього помешкання. Разом з тим, ОСОБА_8. чинить перешкоди ОСОБА_4 та її малолітнім дітям: ОСОБА_5, ОСОБА_6, у користуванні спірним жилим приміщенням, не допускаючи їх у цей будинок, шляхом заміни замків у дверях будинку з серпня 2015 року.

Апеляційний суд переоцінив наявні у справі докази, а також всупереч вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України прийняв як доказ довідку сільської ради від 20 травня 2016 року про склад сім'ї, яка була подана до апеляційного суду з порушенням норм ст. 131 ЦПК України, не обґрунтувавши поважних підстав неподання їх до суду першої інстанції.

Отже, апеляційний суд не навів вмотивованих обґрунтувань на спростування встановлених судом першої інстанції обставин та скасував законне рішення місцевого суду.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України суд касаційної інстанції, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно з законом, скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення апеляційного суду підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.

Керуючись статтями 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_6, задовольнити.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 09 червня 2016 року скасувати, рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 06 квітня 2016 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

А.В. Маляренко

І.М. Фаловська