АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3848/17 Головуючий 1 інст. Зуб Г.А.
Справа № 640/1812/16-ц Доповідач Кружиліна О.А.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Кіся П.В., Яцини В.Б.

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 березня 2017 року

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

01 грудня 2016 року Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі по тексту ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 21 січня 2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником прав та обовязків ЗАТ КБ «Приватбанк». Щодо зміни кредитного ліміту, Банк керується пунктами 3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором, відповідач станом на 18 січня 2016 року має заборгованість 3691,19 доларів США, що складається з наступного: 2896,97 доларів США - заборгованість за кредитом; 794,22 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобовязання і заборгованість за вказаним кредитним договором не погашена, що є порушенням законним прав позивача.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23 березня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, а також стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалося на неповне зясування обставин справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, незастосування норм закону, які підлягають застосуванню, неналежного дослідження письмових доказів, що призвело до неправильного вирішення справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Апеляційний суд вважає, що зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, 21 січня 2008 року між сторонами був укладений договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивачем було змінено кредитний ліміт кредитної картки відповідача, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки.

ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником прав та обовязків ЗАТ КБ «Приватбанк» .

У звязку з невиконанням відповідачем умов договору, станом на 18 січня 2016 року за ним утворилась заборгованість у розмірі 3 691,19 доларів США, за курсом НБУ складає 90 002,14 грн., що складається з наступного: 2 896,97 доларів США, що за курсом НБУ складає 70 628,13 грн. заборгованість за кредитом, 794,22 доларів США, що за курсом НБУ складає 19 363,29 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Відповідно до виписки з карткового рахунку за період з 01 січня 1999 року по 11 лютого 2017 року вбачається, що всього витрат по картці відповідача становить 19 765,67 доларів США. Останній раз платіж було зроблено відповідачем 26 травня 2009 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив із положень статей 256, 267, 526, 625, 629, 1054 ЦК України та тих обставин, що позивачем пропущено строки позовної давності, у звязку з чим вважав за доцільне відмовити в задоволенні позову.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції у повному обсязі погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Визначення поняття «зобовязання» міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610 , частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини пятої цієї статті за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Судом встановлено, що останній платіж за кредитним договором б/н від 21 січня 2008 року ОСОБА_1 здійснив 28 травня 2009 року.

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося у суд із позовом 05 лютого 2016 року, тобто із пропуском строку позовної давності.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Разом із тим, за змістом частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи позивач предявив позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 21 січня 2008 року, за яким відповідачу була надана кредитна картка № 123144 з кредитним лімітом 3 000 доларів США.

Заперечуючи проти позову ПАТ КБ «Приватбанк» відповідач зазначав, що 14 березня 2012 року ним було здійснено останній платіж по картці та позивачем було надано довідку № 167277, згідно з якою ОСОБА_1 станом на 14 березня 2012 року заборгованості перед ПАТ КБ «Приватбанк» не має, а заборгованість по карті складає 0,00 грн.

Зазначені заперечення були прийняті та враховані судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення.

Проте апеляційний суд із зазначеним погодитись не може.

Як вбачається із вказаної довідки від 14 березня 2012 року № 167277, на яку посилається відповідач як на підставу своїх заперечень, інформація щодо відсутності заборгованості була надана за рахунком № 4149625******34, в той час як позов про стягнення заборгованості був предявлений за рахунком № 123144 (а.с. 99).

Розрахунок позивачем здійснений за картою № 4149*******3144.

За таких підстав, відповідачем позовні вимоги не спростовані.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Частиною 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

З врахуванням викладеного апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволені позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам за користування кредитними коштами в межах трирічного строку, а саме за період з 31 березня 2013 року по 18 січня 2016 рік у розмірі 794,22 доларів США з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини 1 статті 309 ЦПК України і ухвалює в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог .

В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін, оскільки апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволені позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № б/н від 21 січня 2008 року у розмірі 2 896,97 доларів США з підстав, передбачених частинами 3, 4 статті 267 ЦК України.

Відповідно до статті 88 ЦПК України апеляційний суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами та стягує з відповідача на користь позивача судові витрати.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч. 1 п.1,4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319, ЦПК України, ст.ст. 526, 554, 629, 1054 ЦК України, -

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 березня 2017 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом та ухвалити у цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () заборгованість за відсотками за кредитним договором б/н від 21 січня 2008 року у сумі 794,22 доларів США, що за курсом НБУ станом на 18 січня 2016 року складає 19 363,29 грн. (девятнадцять тисяч триста шістдесят три) грн. 29 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () судові витрати у сумі 2 893 (дві тисячі девяносто три) грн. 80 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

ОСОБА_3