Справа № 361/29/15-ц Головуючий у І інстанції Білик Г. О.
Провадження № 22-ц/780/3048/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 05.07.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

5 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Кулішенка Ю.М., Приходька К.П.,

за участю секретаря : Волошина В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ПАТ «КБ «Надра» звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 25 червня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 263/П/60/2008-840, відповідно до якого банк надав позичальнику для придбання квартири кредит в розмірі 160 107,66 дол. США зі сплатою 15,49 % річних та з строком повернення до 24 червня 2033 року. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 25 червня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки. Оскільки позичальник свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, станом на 8 грудня 2014 року у неї утворилась заборгованість за кредитом та відсотками у розмірі 159 114,25 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 2 470 361,70 грн., та заборгованість за пенею та штрафом у розмірі 266 196,15 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 цього Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ст. 629 ЦК України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У силу положень ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом встановлено, що 25 червня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 263/П/60/2008-840, відповідно до якого банк надав позичальнику для придбання квартири кредит в розмірі 160 107,66 дол. США зі сплатою 15,49 % річних та з строком повернення до 24 червня 2033 року.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 25 червня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки, згідно з яким відповідач зобовязався солідарно відповідати перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобовязань, що витікають з кредитного договору.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі, проте відповідач ОСОБА_2 прийняті на себе зобовязання належним чином не виконувала, своєчасно платежі в рахунок погашення кредиту та процентів не вносила, а тому станом на 8 грудня 2014 року за нею рахується заборгованість у розмірі 159 114,25 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 2 470 361,70 грн., та заборгованість за пенею та штрафом у розмірі 266 196,15 грн., з яких: 146 533,47 дол. США заборгованість за кредитом, 12 580,78 дол. США заборгованість по сплаті процентів, 17 617,64 грн. пеня за прострочення сплати кредиту та 248 578,51 грн. штраф за порушення умов кредитного договору, що має своє відображення в розрахунку заборгованості, наданому позивачем.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності ПАТ «КБ «Надра» обставин надання ОСОБА_2 кредитних коштів та розміру заборгованості.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, послався на те, що позивачем не доведено факту отримання відповідачем грошових коштів в банку.

При цьому, суд не звернув уваги на те, що в матеріалах справи наявна копія укладеного між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 кредитного договору, додаткової угоди № 1 до кредитного договору, анкети-заяви позичальника на оформлення кредитного пакету «Житлові рішення» та заяви на видачу готівки, які підписані позичальником та в яких остання погодила істотні умови кредитування.

Зазначений вище договір не визнаний недійсним у встановленому законом порядку.

Натомість установлено, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 2 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 липня 2015 року, було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «КБ «Надра», третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсними кредитного договору та договорів поруки і іпотеки.

Звертаючись з даним позовом позичальник зазначала, а суди встановили факт укладення кредитного договору № 263/П/60/2008-840, отримання грошових коштів на його виконання в розмірі 160 107,66 дол. США, а також забезпечення його виконання порукою ОСОБА_3

Суди дійшли висновку, що кредитний договір відповідає діючому цивільному законодавству, містить всі суттєві умови, повну і детальну інформацію про права і обов'язки його учасників, порядок отримання і повернення кредиту, розмір платежів, відповідальність сторін.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Такі обставини є преюдиціальними фактами, їх преюдиціальність заснована на юридичному механізмі набрання судовим рішення законної сили, відповідно до якого виникає заборона оспорювати в іншому процесі встановлені у цьому рішенні факти.

Суд першої інстанції всупереч вимогам ст. ст. 212, 214, ЦПК України вказані обставини не врахував, наявні в матеріалах справи докази не дослідив та не надав їм належної оцінки, в звязку із чим дійшов помилкового висновку про недоведеність вимог банку. Суд першої інстанції також залишив поза увагою факт, що ні позивач, ні відповідачі не заперечували факт укладання договорів кредиту та поруки, строк їх дії та умови.

Крім того, суд послався на те, що банком наданий розрахунок, який не містить даних про порядок та період нарахування кредитної заборгованості.

Дослідивши вказаний розрахунок, суд вважав, що він є неповним, необґрунтованим, зазначені у ньому суми заборгованості з тіла кредиту та відсотків є недоведеними, а тому вказаний розрахунок не може бути визнаний належним та допустимим доказом у справі.

Проте, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. ст. 5760, 131, 132, 137, 177, 179, 185, 194, 212215 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Із урахуванням наведеного суд і сам не позбавлений можливості зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з наданим позивачем. Незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови в задоволенні позову.

Предявляючи позов, ПАТ «КБ «Надра» надало розрахунок суми заборгованості, який під час судового розгляду не було спростовано відповідачами; в ньому містяться відомості про дати і суми погашення кредиту, розміри сплачених платежів, залишок заборгованості, проценту ставку, розмір нарахованої пені, а також суму штрафу відповідно до умов договору (п. 5.3.) та курс долара США станом на 8 грудня 2014 року.

За таких обставин, розглядаючи позов банку до позичальника і поручителя, суд першої інстанції неправильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не дослідив наявні у справі докази та не надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому відповідно до ст. 309 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України із кожного з відповідачів стягуються документально підтвердженні судові витрати, понесені позивачем, а саме 3 654,00 грн. сплаченого судового збору за звернення до суду з позовом та 4 019,40 грн. за подання апеляційної скарги, а всього - 7 673,40 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 310, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 263/П/60/2008-840 від 25 червня 2008 року за кредитом та відсотками у розмірі 159 114,25 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 8 грудня 2014 року еквівалентно 2 470 361,70 грн., та заборгованість за пенею та штрафом у розмірі 266 196,15 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» по 3 836,70 грн. з кожного сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Ю.М. Кулішенко

ОСОБА_4