Справа № 304/1666/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

03 липня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ДЖУГИ С.Д., МАЦУНИЧА М.В.

при секретарі СОЧЦІ І.І.

за участю сторін розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2, до ОСОБА_3, Туря-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області та Відділу Держгеокадастру у Перечинському районі Закарпатської області, про скасування державного акту на землю, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Перечинського районного суду від 19 липня 2016 року, -

встановила:

08.10.2014 ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3, третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача визначив Туря-Пасіцьку сільську раду Перечинського району Закарпатської області та Відділ Держземагентства у Перечинському районі Закарпатської області. Ухвалами Перечинського районного суду від:

17.12.2014, занесеною до журналу судового засідання, залучено ОСОБА_2 до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача;

10.03.2015 Туря-Пасіцьку сільську раду Перечинського району Закарпатської області та Відділ Держземагентства у Перечинському районі Закарпатської області залучено до участі в справі в якості співвідповідачів.

Позов мотивувався наступним. Позивач є власником будинку АДРЕСА_1, який отримав у дар на підставі договору від 15.06.2007, право власності на будинок зареєстроване 23.06.2007. Будинок розташований на земельній ділянці площею 0,14 га, призначеній для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Земельна ділянка межує із ділянками сусідів ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_2 і ОСОБА_7

У 2013 році у процесі збору документації для оформлення державного акту на право власності на землю позивач довідався, що відповідачу ОСОБА_3 19.01.2010 видано Державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку площею 0,21 га, яким порушені права позивача, оскільки до земельної ділянки відповідача включено частину ділянки, належної до будинку позивача в частині, що прилягає до літньої кухні відповідача, що підтверджується документально. Через це позивач не може оформити державний акт на свою земельну ділянку.

Право позивача на земельну ділянку площею 0,14 га ґрунтується на рішенні Туря-Пасіцької сільської ради від 16.11.2007 № 194/11 про надання у власність земельної ділянки. Позивач не давав згоди на виготовлення технічної документації на землю відповідачем, не підписував ніяких пов'язаних із цим документів, тому невідомо, яким чином ОСОБА_3 оформила документи на землю. Позасудовим порядком спірне питання не вдалося вирішити, хоча таку спробу позивач зробив.

Вказуючи на незаконне включення частини належної до його будинку земельної ділянки до складу ділянки відповідача, на порушення цим його майнових прав, виходячи з непорушності прав власності та землекористування, посилаючись на викладені обставини та на положення ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1952 р.), ст. 15 ЦК України, ст.ст. 78, 125, 126, 152 ЗК України, інші норми законодавства, ОСОБА_1 просив визнати незаконним та скасувати Державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку площею 0,21 га, виданий 19.01.2010 на ім'я ОСОБА_3

Рішенням Перечинського районного суду від 16.03.2015, залишеним без змін ухвалами Апеляційного суду Закарпатської області від 09.10.2015 і Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.01.2016, позов було задоволено, було визнано недійсним виданий 19.01.2010 ОСОБА_3 Державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку площею 0,21 га, кадастровий НОМЕР_3, із цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Перечинського районного суду від 08.04.2016 за заявою ОСОБА_3 рішення Перечинського районного суду від 16.03.2015 скасовано у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Рішенням Перечинського районного суду від 19.07.2016, з урахуванням ухвали цього ж суду від 18.08.2016 про виправлення описки в рішенні суду, позов задоволено, визнано недійсним виданий 19.01.2010 ОСОБА_3 Державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку площею 0,21 га, кадастровий НОМЕР_3, із цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 551,20 грн у рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Відповідач ОСОБА_3 ставить в апеляції питання про скасування рішення суду внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права. Вказує, зокрема, на те, що:

рішення сільської ради, яким їй було надано землю у власність, є чинним, не скасовувалося, вона одержала кадастровий номер земельної ділянки і оформила своє право на землю раніше від позивача;

позивач не мав відповідного права вимоги, оскільки, по-перше, щодо земельної ділянки, якою він користується і право власності на яку вирішив оформити, приймалися два рішення про надання її у власність: батьку позивача і самому позивачу, обидва рішення є чинними, така ситуація суперечить вимогам закону, по-друге, до позивача право на земельну ділянку могло перейти з іншої підстави - внаслідок набуття у власність житлового будинку, по-третє, прізвище позивача за паспортом «ОСОБА_1», а в рішеннях сільради від 16.11.2007 № 194/11 і № 194/12 його прізвище зазначено як «ОСОБА_1», в рішенні сільради від 31.05.2016 № 78 про виправлення помилок у попередніх рішеннях прізвище позивача теж указане як «ОСОБА_1», тому вимоги пред'явлені неналежним позивачем;

рішення про надання у власність землі безпосередньо позивачу незаконне і оскаржене відповідачем, тому що за відповідним номером приймалося рішення щодо іншої особи, між тим, саме на підставі цього рішення позивач звернувся до суду, а судовий експерт проводив експертизу щодо розташування земельних ділянок.

Сторона просить рішення суду скасувати, у позові - відмовити.

У письмових запереченнях на апеляцію відповідачі ОСОБА_1 і Туря-Пасіцька сільська рада вказують на її необґрунтованість, просять скаргу відхилити, рішення суду - залишити без змін. Вказують, зокрема, на технічну помилку в нумерації відповідних рішень сільської ради, що була виправлена. ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку встановленим порядком на підставі рішення сільської ради, яке було необхідним. Крім того, обставини, які сторона вважала нововиявленими, насправді такими не були, ці обставини були надумані, а по суті спору відповідним фактам вже давали оцінку суди апеляційної та касаційної інстанцій, які визнали обґрунтованість позову.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 27.03.2017 залучено Відділ Держгеокадастру у Перечинському районі Закарпатської області до участі в справі як правонаступника Відділу Держземагентства у Перечинському районі Закарпатської області.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: відповідача ОСОБА_3 та її представників Деяка В.Ю. і ОСОБА_9, які апеляцію підтримали, позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_10, представника відповідача Туря-Пасіцької сільської ради Перечинського району Ревіляка М.Ю., які скаргу не визнали, третьої особи ОСОБА_2, яка апеляцію вважає необґрунтованою, розглянувши на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України справу у відсутність представника відповідача Відділу Держгеокадастру у Перечинському районі, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, суд приходить до такого.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності. Рішення суду правильне по суті, справедливе, узгоджується із вимогами закону, відповідає обставинам справи та ґрунтується на її матеріалах і доказах, яким дано правильну оцінку.

Встановлено, що батько позивача - ОСОБА_12 на підставі договору, посвідченого 15.06.2007 приватним нотаріусом Перечинського районного нотаріального округу Маріаш М.В. за реєстровим № 2027, подарував позивачу ОСОБА_1 житловий будинок (літ. «А», «А'») із належними до нього господарськими будівлями і спорудами: сараями (літ. «Б», «Г»), вбиральнею (літ. «В»), навісом (літ. Д»), літньою кухнею (літ. «Е»), огорожею (1-5), спорудами (І, ІІ), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8, 9 т. 1). Право власності ОСОБА_1 на будинок зареєстроване 23.06.2007 (а.с. 10 т. 1). Договір дарування будинку та право власності обдарованого на це майно не оспорюються.

Подарований ОСОБА_1 будинок розташовано на земельній ділянці, яка перебувала в користуванні ОСОБА_12 і в подальшому була надана йому у приватну власність рішенням Туря-Пасіцької сільської ради від 24.11.2001 площею 0,14 га, цим же рішенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд була надана і ОСОБА_3 земельна ділянка площею 0,21 га по АДРЕСА_2 (а.с. 121 т. 1, а.с. 237, 238, 240 т. 2 та ін.). ОСОБА_12 на час укладання договору дарування будинку не оформив державного акту на право власності на землю, а ІНФОРМАЦІЯ_3 він помер (а.с. 239 т. 2).

Станом на 15.06.2007 діяли правила, відповідно до яких:

до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування; якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування (ст. 377 ч.ч. 1, 2 ЦК України);

при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди (ст. 120 ч. 1 ЗК України).

20.06.2007 набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Цивільного кодексу України», яким були внесені зміни до ЗК України, що привели його у відповідність із положеннями ст. 377 ЦК України та передбачили такий порядок переходу прав на землю у зв'язку з переходом права на будинок, будівлю, споруду:

до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування; якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування (ст. 120 ч.ч. 1, 2).

Отже, на час укладання договору дарування до ОСОБА_1 відповідно до норм ст. 377 ЦК України перейшло право користування тією частиною земельної ділянки, на якій розміщений житловий будинок і належні до нього господарські будівлі, споруди, в будь-якому разі - частиною ділянки, яка безпосередньо знаходиться під будівлями і спорудами та необхідна для їх обслуговування. На час державної реєстрації ОСОБА_1 права власності на будинок зміст ст. 120 ЗК України нормативно був приведений у відповідність із положеннями ст. 377 ЦК України.

Відтак, як власник житлового будинку та землекористувач ОСОБА_1 управі вимагати захисту відповідних майнових прав (права власності, права землекористування) безвідносно до того, пов'язані такі порушення із позбавленням права володіння майном, чи ні, зокрема, може судовим порядком вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, може вимагати визнання недійсним державного акту на право власності на землю тощо (ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 11-16, ст. 21 ч. 1, ст.ст. 316-319, 321, Глава 29, ст. 396 ЦК України, ст.ст. 95, 120, ст. 152 ч.ч. 1, 2, ч. 3 п. «д», ст. 153, ст. 155 ч. 1, ст. 158 ч.ч. 1, 2 ЗК України).

У подальшому 14-та сесія 5-го скликання Туря-Пасіцької сільської ради із посиланням на ст.ст. 116, 118, 121 ЗК України, п. 12 Розділу Х «Перехідні положення ЗК України», ч. 1 ст. 377 ЦК України прийняла рішення від 16.11.2007, номер якого в тексті окремого документу із викладом рішення зазначений як «№ 194/11», про надання власнику житлового будинку АДРЕСА_1 «ОСОБА_1» безкоштовно у приватну власність земельної ділянки площею 0,14 га для будівництва та обслуговування цього будинку (а.с. 11 т. 1 та ін.).

На підставі рішення Туря-Пасіцької сільської ради від 24.11.2001 ОСОБА_3 19.01.2010 був виданий Державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку площею 0,21 га, кадастровий НОМЕР_3, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташовану по АДРЕСА_2 (а.с. 45-46 т. 1).

Між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 виник спір у зв'язку з тим, що межі земельної та площа ділянки, зафіксовані в державному акті від 19.01.2010, виданому на ім'я ОСОБА_3, накладаються в плані на земельну ділянку, що належить до будинку позивача та призначена для його обслуговування, в т.ч., у частині розташування літньої кухні позивача, позасудовим порядком вирішити спір не вдалося (а.с. 12-21, 67-70 т. 1 та ін.). Доказів погодження ОСОБА_3 із ОСОБА_1 меж земельної ділянки, стосовно якої виготовлялися технічна документація із землеустрою у 2009 році (а.с. 115-132 т. 1) і державний акт, необхідність якого випливає зі змісту добросусідства, положень ст.ст. 103, 106, ст. 198 ч. 2 п. «б» ЗК України, ст. 59 ч. 2 Закону України «Про землеустрій» та факту користування ОСОБА_1 земельною ділянкою у відповідній частині, що виникло до моменту оформлення ОСОБА_3 технічної документації із землеустрою щодо своєї ділянки, у справі немає. Зазначене накладання є перешкодою для оформлення ОСОБА_1 технічної документації щодо земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1, та прав на цю ділянку, зокрема, сільська рада не погоджує відповідні межі ділянки.

29.03.2013 ОСОБА_3 подала Туря-Пасіцькому сільському голові заяву, якою у зв'язку з тим, що у державному акті від 19.01.2010 були допущені технічні помилки, просила дати дозвіл на зміну конфігурації земельної ділянки зі збереженням її площі (а.с. 14 т. 3). Сільська рада рішенням від 26.04.2013 № 220 надала ОСОБА_3 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки по зміні конфігурації ділянки із кадастровим НОМЕР_4 в межах наявної площі 0,21 га (а.с. 14 т. 3), однак, даних про виконання цього рішення, виготовлення відповідної технічної документації, зміну конфігурації земельної ділянки та юридичне оформлення цього факту в справі немає. З цих матеріалів, зі змісту доповнення до заяви про перегляд рішення суду у зв'язку з нововиявленими обставинами (а.с. 229-230 т. 2), з наявних у справі схем земельних ділянок та інших матеріалів убачається, що ОСОБА_3 була обізнана із наявністю технічних помилок при оформленні державного акту, визначенні меж земельної ділянки, не заперечувала ці обставини як такі, а вищевказаною заявою власне визнала такі обставини, що підтверджується і змістом касаційної скарги (а.с. 173-176 т. 2).

Висновком від 21.08.2015 № 173/08-15 судової земельно-технічної експертизи, виконаної судовим експертом ОСОБА_15 (а.с. 6-22 т. 2), встановлено, зокрема, що:

фактичні межі користування будинковолодіння по АДРЕСА_2 не відповідають тим, що зазначені в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 19.01.2010;

земельна ділянка площею 0,21 га, розташована в АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_3, фактично накладається на земельну ділянку площею 0,14 га, розташовану по АДРЕСА_1, яка була надана ОСОБА_1, накладання є у трьох місцях, вони мають площі 11,83 кв. м, 0,17 кв. м і 7,38 кв. м, при цьому, накладання площею 11,83 кв. м частково має місце на будівлю літньої кухні ОСОБА_1, параметри накладання на цю будівлю за довжиною - 5,09 м, за шириною - 0,3 м.

Факт накладання в плані належної ОСОБА_3 земельної ділянки на належну ОСОБА_1 будівлю літньої кухні сам по собі вже є достатнім для висновку про порушення відповідними параметрами, визначеними державним актом, права власності позивача на правомірно набуте у власність нерухоме майно - житловий будинок, належністю якого є літня кухня (ст. 179, ст. 181 ч. 1, ст. 186 ЦК України). Це накладання також означає накладання і на частину безспірно належної до будівлі, а тому такої, що в усякому разі правомірно перебуває в користуванні позивача, земельної ділянки по АДРЕСА_1 поза тим, чи оформлені або в який спосіб оформлені права на інші частини земельної ділянки або на ділянку в цілому. ОСОБА_1 на захист права власності на нерухоме майно пред'явив позов як власник будинковолодіння, однією з підстав його вимог слугувало саме неправильне визначення межі належної ОСОБА_3 земельної ділянки в місці розташування літньої кухні позивача.

Наведені вище обставини перевірялися судами, їм давалася відповідна оцінка, факт накладання в плані земельної ділянки ОСОБА_3 на літню кухню ОСОБА_1 не заперечувався як такий ані в касаційній скарзі на рішення Перечинського районного суду від 16.03.2015 та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 09.10.2015, ані заявою про перегляд рішення суду у зв'язку з нововиявленими обставинами, ані, зрештою, в апеляційній скарзі на рішення Перечинського районного суду від 19.07.2016, де частину ділянки площею 11,83 кв. м сторона кваліфікує як таку, що належить ОСОБА_2

Ухвалою від 03.07.2017 апеляційний суд відмовив у клопотанні ОСОБА_3 та її представника адвоката Деяка В.Ю. про призначення в справі судової технічно-земельної інженерної експертизи, оскільки клопотання було необґрунтованим, не відповідало вимогам цивільного процесуального закону, а з огляду на фактичні обставини справи та з урахуванням наявних у ній матеріалів і доводів сторін призначення ще однієї судової експертизи не викликалося необхідністю в справі. Зокрема, визначальними є фактичні обставини, встановлені судовим експертом на місцевості щодо розташування земельних ділянок, їхніх меж, лінійних параметрів, об'єктів нерухомості стосовно елементів ділянок, відповідні координати, вимірювання тощо. Посилання у висновку експерта на рішення Туря-Пасіцької сільради від 16.11.2007 № 194/11 було зроблене на підставі наявних матеріалів справи, має, по-суті, інформативний характер і в контексті встановленого не впливає власне на висновки щодо фактичних обставин розташування ділянок, на результати обмірів, розрахунків і т.ін., за достовірність і об'єктивність яких експерт несе передбачену законом відповідальність і обґрунтованих підстав ставити під сумнів які - немає.

Позивачем є «ОСОБА_1», ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований АДРЕСА_1, що стверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_5, виданим Перечинським РВ УМВС України в Закарпатській області 04.02.1998 (а.с. 6 т. 1), що був оглянутий апеляційним судом. ОСОБА_1 має РНОКПП НОМЕР_1 (а.с. 7 т. 1). Міркування відповідача ОСОБА_3 та її представників про неналежність позивача через відсутність належного рішення сільради про надання йому земельної ділянки, а також через зазначення прізвища особи у відповідних рішеннях як «ОСОБА_1» не можуть братися до уваги.

Право вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним державного акту на землю, що був виданий ОСОБА_3, випливає передусім із факту набуття в дар від свого батька ОСОБА_12 на підставі договору від 15.06.2007 житлового будинку АДРЕСА_1, що потягло й виникнення відповідних похідних земельних прав, та з факту порушення передусім його права власності на будинок. Наявність чи відсутність рішення сільради про надання у власність позивачу земельної ділянки за указаною адресою на виникнення права власності на будинок і, відповідно, права вимагати його захисту, не впливає. У такому контексті відповідне рішення не має істотного значення.

Особу обдарованого ОСОБА_1 у договорі під час його нотаріального посвідчення належним чином ідентифіковано за паспортом, за РНОКПП і за місцем реєстрації та проживання. Право власності ОСОБА_1 зареєстровано на будинок за місцем його реєстрації та проживання, про надання земельної ділянки саме за цією адресою Туря-Пасіцькою сільрадою приймалося рішення 16.11.2007, що значилося під № 194/11. Ці обставини не заперечуються. Тобто, належну до набутого в дар будинку земельну ділянку було надано саме ОСОБА_1 Зазначення в рішенні прізвища особи як «ОСОБА_1» є помилкою в написанні прізвища, яке в батька цієї особи було записане як «ОСОБА_1», а сам позивач у заяві від 22.10.2007 про надання у власність земельної ділянки своє прізвище одночасно вказав і як «ОСОБА_1» і як «ОСОБА_1» (а.с. 217 т. 2).

Доводи про невідповідність закону факту наявності двох рішень сільради про надання однієї і тієї ж земельної ділянки: спочатку батьку позивача, а потім позивачу, теж необґрунтовані. ОСОБА_12 реалізував своє право на одержання у власність земельної ділянки, що перебувала в його користуванні, відповідно до положень ЗК України (1990 р.), однак за свого життя не завершив оформлення права власності на землю (ст.ст. 6, 17, 22, 23, 56, 67 та інші норми ЗК України (1990 р.)). ОСОБА_12 як новий власник будинку та з урахуванням того, що попередній землекористувач за свого життя не одержав документ, що посвідчує право власності на земельну ділянку, і помер, за обставинами справи та відповідно до закону не може бути позбавлений права звернутися встановленим порядком по рішення про надання у власність земельної ділянки, на якій розташоване належне йому нерухоме майно, що і зробив відповідно до приписів ЗК України (2001 р.). Тож ОСОБА_1 діяв правомірно, із урахуванням обставин набуття майна у власність та чинності на конкретний час законодавчих норм у відповідній редакції. Прийняття в різний час, за різних обставин, на підставі різних законодавчих актів рішення про надання земельної ділянки різним особам не суперечить закону.

З протоколу 14-ї сесії Туря-Пасіцької сільської ради 5-го скликання, заяв ОСОБА_1, ОСОБА_17 про надання земельних ділянок, текстів рішень сільради від 16.11.2007 № 194/11 щодо ОСОБА_1 і № 194/11 щодо ОСОБА_17 (а.с. 216-219, 231-236 т. 2), з інших матеріалів справи вбачається, що:

після зафіксованого в протоколі сесії рішення № 194/10 розглядалося питання про надання земельної ділянки площею 0,25 га ОСОБА_17 для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_3 і про надання земельної ділянки площею 0,14 га «ОСОБА_1» для будівництва та обслуговування житлового будинку в с. Тур'я Пасіка, АДРЕСА_1, при цьому, в протоколі сесії рішення про надання земельних ділянок цим особам має номер 194/12, наступним за тестом зафіксоване рішення № 195, а вказівки на рішення № 194/11 у наявному в справі тексті протоколу сесії немає;

обидва витяги з рішення цієї сесії про надання ОСОБА_17 і «ОСОБА_1» земельних ділянок (рішення окремим документом) мають номер 194/11.

Тобто, в дійсності рішення про надання позивачу земельної ділянки приймалося на зазначеній сесії сільради і має номер 194/12, однак, номер в окремих документах із текстом рішення (витягах) вказувався помилково як «№194/11». Рішенням Туря-Пасіцької сільської ради від 31.05.2016 № 78 з метою виправлення помилок у нумерації рішень ради залишено за «ОСОБА_1» номер рішення, прийнятого радою 16.11.2007, як «№ 194/12» (а.с. 90 т. 3).

Утім, попри наведене колегія суддів зауважує, що певні помилки не вплинули ані на ідентифікацію сільрадою особи, ані на ідентифікацію земельної ділянки, ані на суть рішень і не призвели до надання ділянки не тій особі або не за тією адресою, що належало. Понад те, указані вище обставини стосуються прав ОСОБА_1, у даній справі немає доказів, які б вказували на порушення цим прав ОСОБА_3 як власника земельної ділянки. ОСОБА_1 є належним позивачем у справі, діяв у передбачений законом спосіб, обрав належний спосіб захисту права шляхом оспорювання державного акту на землю, виданого ОСОБА_3, як незаконного, оскільки таким порушуються майнові права позивача. ОСОБА_1 не ставить під сумнів право власності ОСОБА_3 на землю як таке, не оспорює чинність рішення про надання їй у власність земельної ділянки, чинність цього рішення не є перешкодою для пред'явлення позову щодо незаконності, недійсності, скасування державного акту на землю, виданого відповідно до рішення, оскільки для такого позову існують самостійні підстави, що можуть тягнути недійсність, скасування акту тощо.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, вірно виходив із необхідності захисту майнових прав позивача, рішення суду ухвалене з дотриманням норм процесуального права, доводи апеляції цих висновків не спростовують, тому з урахуванням положень ст. 303 ч. 1 ЦПК України та на підставі ст. 308 цього Кодексу апеляцію слід відхилити, рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. 303 ч. 1, ст. 307 ч. 1 п. 1, ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Перечинського районного суду від 19 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді