Справа № 161/5835/17
Провадження № 2/161/2300/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

21 червня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

при секретарі Козак О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, -

в с т а н о в и в :

ТзОВ «Порше Мобіліті» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення звернення стягнення на предмет застави.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13.01.2012 року між ТзОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №50002928, відповідно до умов якого останньому було надано кредит у розмірі 237761,02 грн., що еквівалентно 29539,20 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90 % на рік, із кінцевим терміном повернення кредиту до 15.01.2017 року, для купівлі автомобіля марки Volkswagen, модель Passat В7, 2011 року випуску та оплати страхових платежів.

З метою забезпечення виконання зобовязань за цим договором, між ТзОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено договір застави, за умовами якого останній передав в заставу автомобіль «Volkswagen», модель Passat В7, 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_1, що належить йому на праві приватної власності.

Вказує, що ОСОБА_1 свої зобовязання щодо погашення заборгованості за кредитом належним чином не виконав і станом на 13.03.2017 року сума його боргу складає 584962,88 грн., з яких: прострочена заборгованість в сумі 40745,26 грн., по відшкодуванню страхових платежів в порядку п. 5.6 кредитного договору 45701,31 грн., заборгованість з дострокового повернення кредиту 402308,38 грн., штраф в розмірі 47552,20 грн. згідно п. 8.2 загальних умов, збитки щодо відновлення порушеного права в розмірі 16200,00 грн., штраф в розмірі 2735,61 грн. згідно п. 8.3 загальних умов, штраф в розмірі 29720,12 грн. згідно п. 4.1.2 договору застави.

У звязку з чим, просить в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором, звернути стягнення на предмет застави шляхом його реалізації на прилюдних торгах, а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

Представник позивача в судове засідання не зявився, подав суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. У разі відсутності відповідача, не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не зявився по невідомій суду причині, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. А тому суд ухвалив проводити заочний розгляд справи в порядку ст. 224 ЦПК України.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.01.2012 року між ТзОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №50002928, відповідно до умов якого останньому було надано кредит у розмірі 237761,02 грн., що еквівалентно 29539,20 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90 % на рік, із кінцевим терміном повернення кредиту до 15.01.2017 року, для купівлі автомобіля марки Volkswagen, модель Passat В7, 2011 року випуску та оплати страхових платежів (а.с. 12-16).

Згідно умов кредитного договору усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту у доларах США, визначеному вище, відповідно до ст. 1.3 Загальних умов кредитування.

Пунктом 1.2 загальних умов договору відповідач зобовязався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит та додатковий кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі відповідно до умов кредитного договору.

Крім того, між сторонами у відповідності до п. 1.6 загальних умов був укладений договір застави транспортного засобу від 09.01.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, за умовами якого ОСОБА_1 передав в заставу автомобіль «Volkswagen», модель Passat В7, 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_1, що належить йому на праві приватної власності (а.с. 20-23).

Пунктом 1.4.2 загальних умов сторони погодили, що повернення кредиту здійснюється відповідачем у повному обсязі у терміни, встановлені Графіком погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими загальними умовами кредитування передбачено інші строки повернення кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як передбачено ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами і до 10 числа кожного місяця ТОВ «Порше Мобіліті» надсилає відповідачу відповідні рахунки для сплати чергового платежу відповідно до графіка погашення кредиту. Черговий платіж підлягає сплаті у строк відповідно до графіка погашення кредиту (п. 1.4.3 загальних умов).

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, як це зазначено у ч. 1 ст. 530 ЦК України, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, позивачем відповідно до п. 1.4.3 загальних умов були виставлені відповідачу відповідні рахунки на оплату чергових (щомісячних) платежів за лютий-березень 2015 року, які, в порушення викладених норм чинного законодавства та положень укладеного кредитного договору, залишилися несплаченими відповідачем, внаслідок чого виникла заборгованість останнього, що підтверджується відповідними рахунками на оплату за лютий-березень 2015 року.

Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобовязання не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Порушенням зобовязання, згідно із ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання, або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Невиконання відповідачем своїх зобовязань з оплати чергових платежів з повернення кредиту за кредитним договором у строки, погоджені сторонами в графіку погашення кредиту, призвело до виникнення заборгованості за кредитом.

Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Поняття неустойки визначено у ч. 1 ст. 549 ЦК України, за якою неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За змістом п. 8.1 загальних умов у разі порушення відповідачем терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до Графіка погашення кредиту, позичальник сплачує компанії пеню у розмірі 10 % річних від суми заборгованості за кожен день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно.

Положеннями п. 3.2 Загальних умов сторони погодили, що ТОВ «Порше Мобіліті» має право достроково вимагати повернення кредиту т, серед іншого, у випадку порушення відповідачем терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) або плати за користування кредитом на строк щонайменше 1 календарний місяць (п. 3.2.1 Загальних умов).

03.04.2015 року на адресу відповідача ОСОБА_1 було направлено вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, якою позивач вимагав від відповідача дострокового повернення суми кредиту у повному обсязі та заборгованості відповідно до умов договору, які станом на дату направлення вимоги становили 432655,92 грн. (а.с. 40-42).

Крім того, у даній вимозі також було вказано і про те, що у випадку неповернення суми кредиту та заборгованості протягом 30 календарних днів з дати одержання вимоги, відбудеться примусове їх стягнення, у тому числі за рахунок автомобіля, що був переданий ТОВ «Порше Мобіліті» у заставу.

Разом з тим, дану вимогу відповідачем виконано не було.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору, не належним чином виконав взяті на себе зобовязання, що стверджується дослідженим в судовому засіданні розрахунком заборгованості, з якого вбачається, що станом на 13.03.2017 року його борг становить: прострочена заборгованість в сумі 40745,26 грн., заборгованість по відшкодуванню страхових платежів в порядку п. 5.6 кредитного договору 45701,31 грн., заборгованість з дострокового повернення кредиту 402308,38 грн. (а.с. 43-47).

Крім того, п. 8.2 загальних умов передбачено, що у разі порушення позичальником терміну повернення кредиту та/або додаткового кредиту, визначеного у ст. 3.3, позичальник сплачує компанії штраф у розмірі 20 % від суми кредиту. У звязку з чим, на підставі зазначеного пункту відповідачу нараховано штраф у розмірі 47552,20 грн., а також нараховано штраф згідно п.8.2. за направлення вимог у розмірі 2735,61 грн.

Таким чином, на підставі викладеного, нараховано заборгованість ОСОБА_1, яка становить 568762,88 грн.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України визначено, що збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Отже, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов'язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає що без здійснення таких витрат неможливо б було відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв'язку з порушенням.

Доводи позивача щодо віднесення збитків, понесених ТОВ «Порше Мобіліті» на юридичну допомогу до загального розміру заборгованості ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими.

Захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів здійснюється судом. За правилами цивільного судочинства витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, відносяться до судових витрат та питання їх відшкодування вирішується судом під час розгляду справи по суті.

Відтак, витрати ТОВ «Порше Мобіліті» на юридичну допомогу в загальному розмірі 16200 грн. не є збитками і не підлягають відшкодуванню на підставі ст. 22 ЦК України.

Позивач не надав доказів того, яким чином за встановлених обставин справи понесені ним витрати у розмірі 16200 грн., які за своєю суттю є витратами на правову допомогу, є такими, без яких неможливо б було відновлення порушеного відповідачем права, також не встановлено причинний зв'язок між поведінкою відповідача та витратами на правову допомогу, визначеними позивачем як збитки.

Крім того, суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази визначення вартості години часу, кількість годин, що унеможливлює перевірку вказаних розрахунків на відповідність вимогам чинного законодавства, а тому вказані вимоги до задоволення не підлягають.

В силу застави, відповідно до ч. 1 ст. 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Заставодержатель, згідно із п. 5.1 договору застави, має право задовольнити свої вимоги за цим договором у випадку невиконання (або часткового невиконання) заставодавцем своїх зобов'язань за кредитним договором.

Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

За рахунок заставленого майна, згідно із ч. 1 ст. 19 Закону України «Про заставу», заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих про строчкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Ст. 598 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку з предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 5.2 договору застави задоволення вимог заставодержателя здійснюється шляхом добровільної передачі предмета застави у власність заставодержателя; шляхом звернення стягнення на предмет застави (а.с. 22).

Згідно із ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом.

Таким чином, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» слід задовольнити частково та в рахунок часткового погашення боргу ОСОБА_1 за кредитним договором в розмірі 568762,88 грн. звернути стягнення на предмет застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимога позивача про відшкодування відповідачем судових витрат також підлягає до задоволення.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 57, 60, 88, 208, 209, 215, 218, 224-226 ЦПК України, ст. 526, 527, 530, ч. 2 ст. 1050, ч.2 ст. 1054 ЦК України, ст.ст. 19, 20 Закону України «Про заставу», суд,-

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

В рахунок часткового погашення боргу ОСОБА_1 перед товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» за кредитним договором №50002928 від 13.01.2012 року в розмірі 568762 (пятсот шістдесят вісім тисяч сімсот шістдесят дві) грн. 88 коп., звернути стягнення на предмет застави - автомобіль «Volkswagen», модель Passat В7, 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_1, р.н. НОМЕР_2, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1, шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» 8774 (вісім тисяч сімсот сімдесят чотири) грн. 45 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцьким міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Луцького міськрайонного суду Р.М. Кихтюк