Справа № 515/1440/17
Провадження № 2/515/2091/17
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 року м.Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючої судді Семенюк Л.А.

за участю секретаря Унгурян Т.В.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки адвоката ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Татарбунари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

21 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 13 листопада 1988 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі у Приморській сільської раді Татарбунарського району Одеської області, про що було зроблено актовий запис за №17.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Причиною розпаду сімї, як зазначає позивачка, стало те, що відповідач протягом тривалого часу зловживає алкогольними напоями, в нетверезому стані вчиняє вдома сварки, в ході яких висловлюється на її адресу нецензурною лайкою, все це відбувається у присутності їх доньки, що негативно впливає на її психічний стан, тому з 2011 року вона з відповідачем не підтримує шлюбні відносини та проживає за різними адресами.

У звязку з цими обставинами, на її думку, подальше спільне життя, примирення та збереження шлюбу неможливі. Враховуючи, що сім'я фактично розпалась, позивачка просить розірвати шлюб у судовому порядку.

Представник позивачки адвокат ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, але надав заяву з проханням справу розглянути у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримав (а.с.18).

Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив слухати справу у його відсутності, не заперечував проти вимог позову, однак не погодився з мотивами розпаду сімї та заперечив проти стягнення з нього судового збору у розмірі 640 грн., оскільки пропозицій від позивачки про розірвання шлюбу через органи РАЦСу не було (а.с.17).

Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України, не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-ЖД № 454049 від 13.11.1988 року (а.с.4), 13 листопада 1988 року був укладений шлюб між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3 /Чабаненко/ ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, який був зареєстрований у Приморській сільській раді Татарбунарського району Одеської області, про що було зроблено актовий запис за №17.

Копією свідоцтва про народження серії І-ЖД №4033358 від 04.11.2002 року, виданого виконавчим комітетом Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (а.с.5) підтверджується, що сторони по справі є батьками малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість.

Згідно ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, вони фактично припинили подружні стосунки, відносини не підтримують, втратили почуття поваги та кохання один до одного, примирення не бажають, однак не можуть відповідно до вимог ч.1 ст.106 СК України подати до органу державної реєстрації актів цивільного заяву про розірвання шлюбу, оскільки мають неповнолітню дитину.

За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, у звязку з чим, на думку суду, сім'я розпалась остаточно й шлюб між ними варто розірвати.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

В силу ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Як вбачається зі свідоцтва про шлюб, у зв'язку з реєстрацією шлюбу позивачка змінила прізвище з "Чабаненко" на "Дадіжа". В поданій до суду позовній заяві (а.с.2-3), остання просила залишити їй прізвище "Дадіжа", тому підстав для відновлення дошлюбного прізвища позивачки суд не вбачає.

Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Суд також вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що згідно абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до ст.79 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Судом встановлено, що при подачі позову, позивачка сплатила судовий збір у розмірі 640 грн. відповідно до квитанції №0.0.854589208.1 (а.с.1). Докази на підтвердження понесення позивачкою інших витрат в матеріалах справи відсутні.

Суд не бере до уваги заперечення відповідача щодо стягнення з нього на користь позивачки судового збору у розмірі 640 грн., мотивоване тим, що пропозицій про розірвання шлюбу в добровільному порядку в органах РАЦСу від позивачки до нього не надходило, оскільки доводи з цього приводу, викладені у його заяві, не відповідає положенням ч.1 ст. 106 СК України.

За таких обставин, сплачений ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп., підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Керуючись ст.ст.56, 104, 105, 110-115 Сімейного Кодексу України, ст.ст.15, 30, 57, 58, 59, 60, 88, 197, 208, 209, 213, 215, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб, зареєстрований 13 листопада 1988 року у Приморській сільській раді Татарбунарського району Одеської області, про що було зроблено актовий запис за №17 між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_3 /Чабаненко/ ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, які мають одну неповнолітню дитину.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Семенюк