АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №643/267/16-ц Головуючий суддя І інстанції Ференчук О. В.
Провадження № 22-ц/790/2641/17 Суддя доповідач КарімоваЛ.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Карімової Л.В.

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради в особі представника ОСОБА_3 на заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 24 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 Московського району Харківської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 Московського району Харківської міської ради про визнання права власності на будинок загальною площею 85.6 кв.м, що розташований по вул. Верещагіна в місті Харкові.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 14 вересня 2005 року вона отримала у спадок 39/100 часток домоволодіння та житлового будинку А-1 з надвірними будівлями, розташованого по вул. Верещагіна, буд. 27 в місті Харкові. Право власності на дану частину домоволодіння підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майновід 28.09.2015 року за №8472311.

На зазначеній ділянці в 2013 році вона самочинно збудувала будинок загальною площею 85.6 кв.м (житлова 48.9 кв.м, допоміжна 36.7 кв.м). Під час проведення будівельних робіт були дотримані архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми, а з початку будівництва жодних заяв, претензій та скарг не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення прав інших осіб цим будівництвом, тому просить визнати за нею право власності на самочинно збудований будинок.

Заочним рішенням Московського районного суду міста Харкова від 24 травня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено та визнано за нею право власності на житловий будинок літера «С-2» за адресою: м. Харків, вул. Верещагіна, 27, загальною площею

85.6 кв.м.

Вказане рішення було оскаржено Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Дептнименту теріторіального контролю Харківської міської ради, яка в порядку вимог ч.1 ст. 292 ЦПК України звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права,просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Вважає, що суд першої інстанції помилково не залучив до участі у справі Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю, оскільки саме на неї покладено повноваження щодо здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

Вказує, що приймаючи рішення про визнання права власності на самочинно збудоване майно без наявності у позивача наданого уповноваженим органом територіальної громади дозволу на збереження обєкту самочинного будівництва, та без введення обєкта в експлуатацію, суд фактично взяв на себе обовязки та повноваження органу державного архітектурно-будівельного контролю та вийшов за межі своїх повноважень.

Вислухавши пояснення учасників процесу,що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що будівельні роботи виконані забудовником з додержанням всіх будівельних, санітарних та пожежних норм та правил державних стандартів, при цьому права інших осіб не були порушені.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом за реєстром № 3-819 є власником 39/100 часток домоволодіння та житлового будинку А-1 з надвірними будівлями, розташованого по вул. Верещагіна, буд. 27 в місті Харкові.

На зазначеній ділянці в 2013 році ОСОБА_4 самочинно збудувала будинок загальною площею 85.6 кв.м (житлова 48.9 кв.м, допоміжна 36.7 кв.м). Після завершення будівництва Харківським міським бюро технічноїі нвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна 18 липня 2013 року був виготовлений технічний паспорт реєстраційний №25062, інвентаризаційна справа №25016, а 09 грудня 2015 року на замовлення ОСОБА_4 був підготовлений Технічний висновок

№2063/12-15 про оцінку технічного стану будівлі житлового будинку літ «С-2 за адресою: м. Харків, вул. Верещагіна 27, відповідності його вимогам СНіП, ДБН та іншим вимогам, а також можливості його подальшої експлуатації в цілому. Відповідно до вищевказаного висновку огороджуючі, несучі будівельні конструкції та елементи огороджуючи, несучих будівельних конструкцій житлового будинку літ «С-2», на період обстеження знаходилися у доброму стані. За несучою спроможністю відповідають вимогам СНіП, ДБН з дотриманням технології будівництва і повністю забезпечують подальшу експлуатацію будівельних конструкцій будинку в цілому. Будівництво виконане з дотриманням вимог будівельних, санітарних, екологічних та протипожежних норм та правил.

Також відповідно до вищезазначеного висновку житловий будинок літ «С-2» підключений до мереж електропостачання, водопостачання, каналізації, газопроводу та має автономнее опалення.

Правовідносини, що виникають з приводу самочинного будівництва, тобто, у випадках, коли вимоги закону при створенні нової речі (самочинному будівництві) були порушені, врегульовані спеціальною нормою, а саме статтею 376 ЦПК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Окрім цього, якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття в експлуатацію.

Встановлення факту готовності об'єкту до експлуатації і видача свідоцтва про відповідність збудованого об'єкта проектній документації вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил (на момент прийняття рішення судом першої інстанції) відносилися до виключної компетенції територіальної інспекції державного архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль визначено як сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм державних стандартів і правил.

Державний архітектурно будівельний контроль здійснюється Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами.

Законом України від 09.04.2015 p. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень у сфері архітектурно- будівельного контролю та удосконалення містобудівного законодавства» передано на місцевий рівень повноваження, повязані з наданням дозвільних документів на початок будівельних робіт та прийняття обєктів в експлуатацію.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Положенням про Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, повноваження щодо реалізації державного архітектурно-будівельного контролю на території міста Харкова (в тому числі виконання дозвільних та реєстраційних функцій, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів) здійснює Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради. ЇЇ метою є забезпечення додержання на території міста Харкова містобудівного законодавства України та запобігання його порушенням.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виконання будівельних робіт дозволяється після реєстрації повідомлення або декларації про початок виконання будівельних робіт чи видачі органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт.

Згідно ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво обєкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

За змістом статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво обєктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених ст. 31 цього закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів; 6) реєстрація права власності на обєкт містобудування.

Таким чином, під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» дозвільний проект.

Під проектом слід розуміти залежно від категорії обєкта будівництва відповідний склад документації визначений ст.ст. 29, 31 вищевказаного Закону, а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до ст.ст. 24, 30 цього Закону.

Виконувати будівельні роботи, підключати обєкт будівництва (І-ІІІ) категорії до інженерних мереж та споруд без реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт (дозвільної документації) забороняється.

Однак, ухвалюючи рішення суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач здійснив будівництво без належної проектної документації з недотримання ДБН, державних стандартів та правил.

Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №6 від 30 червня 2012 року «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України» при вирішенні питання про відкриття провадження у справі за позовом про визнання права власності на самочинно збудовані обєкти суд має звертати, чи зазначено в позовній заяві, відповідно до вимог ст.119 ЦПК України, обставини, щодо звернення позивача до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про прийняття обєкту до експлуатації та посилання на докази, щодо зазначених обставин. У разі відсутності посилання на такі обставини або докази, суд має відповідно до вимог ст.121 ЦПК України залишити позовну заяву без руху та надати строк для усунення недоліків із наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 121 ЦПК України. Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття обєкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону.

09 грудня 2015 року на замовлення ОСОБА_4 був підготовлений Технічний висновок №2063/12-15 про оцінку технічного стану будівлі житлового будинку

літ «С-2, відповідності його вимогам СНіП, ДБН та іншим вимогам, а також можливості його подальшої експлуатації в цілому, за адресою: м. Харків, вул. Верещагіна 27.

Наявність технічного висновку 2063/12-15 про оцінку технічного стану будівлі житлового будинку літ «С-2 за адресою: м. Харків, вул. Верещагіна, 27, на якому грунтується рішення суду першої інстанції, не є достатньою підставою для визнання права власності на самочинне будівництво судом.

Оскільки інформація про наявність у позивача дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва обєкту та вводу його в експлуатацію у встановленому законодавством порядку відсутня, то визнання права власності на такий обєкт нерухомого майна суперечить вимогам чинного законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 331 ЦКУкраїни, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Згідно Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів

№ 461 від 13.04.2011 року прийняття в експлуатацію обєктів, що належать до І-ІІІ категорії складності та обєктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами, поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації. Прийняття в експлуатацію обєктів, що належать до 4-5 категорії складності здійснюється на підставі акта готовності обєкта до експлуатації шляхом видачі інспекцією сертифіката.

Таким чином, єдиним органом державної влади, уповноваженим на встановлення факту готовності обєкту до експлуатації та приймати в експлуатацію закінчені будівництвом обєкти є Інспекція державного архітектурно- будівельного контролю.

А залучена до участі у справі у якості відповідача ОСОБА_5 Московського району Харківської міської ради не є належним відповідачем у справі, оскільки до її компетенції не входить вирішення питань про визнання права власності на самочинне будівництво.

Матеріали справи не містять відомостей про звернення ОСОБА_4 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю із заявою про прийняття в експлуатацію самочинно збудованого садибного житлового будинку.

У звязку з наведеним висновок районного суду про доцільність визнання права власності на вище вказану житлову будівлю є необґрунтованим та зробленим з порушенням норм матеріального права, що у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування заочного рішення Московського районного суду міста Харкова від 24 травня 2016 рокута ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог ОСОБА_4

Керуючись ст. ст.303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст.309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 24 травня 2016 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 Московського району Харківської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: