У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., ШтеликС.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Старокостянтинівської районної ради Хмельницької області, третя особа - відділ культури, національностей, релігії та туризму Старокостянтинівської районної державної адміністрації Хмельницької області, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 8 грудня 2014 року голова Старокостянтинівської районної ради Хмельницької області видав розпорядження № 106 про його звільнення. Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 2 липня 2015 року його позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано розпорядження від 8 грудня 2014 року № 106 про його звільнення. Вказував, що 3 липня 2015 року він приступив до виконання своїх посадових обов'язків та виконував функції директора районного центру культури, передбачені контрактом. В цей час позивач звертався до голови Старокостянтинівської районної ради Хмельницької області з вимогами щодо проведення оплати праці за період примусового відсторонення від займаної посади з грудня 2014 року по грудень 2015 року. Проте, заробітна плата йому не виплачувалась та чинились перешкоди у виконанні його трудових обов'язків. Такими неправомірними діями відповідача йому було завдано моральної шкоди.

Ураховуючи викладене позивач просив суд стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 грудня 2014 року по 1 грудня 2015 року та 25 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області

від 4 липня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2016 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено з інших правових підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у позові ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту виконання ним своїх посадових обов'язків та функцій директора районного центру культури по грудень 2015 року, ураховуючи те, що з січня 2015 року обов'язки директора районного центру культури виконує ОСОБА_4

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції йвідмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, виходив із того, що співвідповідачем у трудовому спорі мала бути установа, з якою позивач перебував у трудових правовідносинах. Районний центр культури Старокостянтинівської районної ради Хмельницької області у даній справі брав участь в якості третьої особи, а апеляційний суд змінити склад сторін не може згідно вимог ЦПК України.

Зазначені висновки апеляційного суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до положень процесуального закону та оцінені згідно з вимогами ст. 212 ЦПК України, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Судом установлено, що постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 6 квітня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_3 до Старокостянтинівської районної ради Хмельницької області про визнання нечинним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Старокостянтинівської районної ради Хмельницької області від 8 грудня 2014 року № 106 «Про звільнення ОСОБА_3», поновлено ОСОБА_3 на посаді директора районного центру культури Старокостянтинівської районної ради Хмельницької області, стягнуто з Старокостянтинівської районної ради Хмельницької області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 12 807 грн 97 коп. та 3 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 2 липня 2015 року постанову районного суду скасовано та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_3 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Старокостянтинівської районної ради Хмельницької області від 8 грудня 2014 року № 106 «Про звільнення ОСОБА_3». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що рішенням 29 сесії Старокостянтинівської районної ради Хмельницької області від 16 грудня 2009 року № 15 ОСОБА_3 призначено на посаду директора районного центру культури Старокостянтинівської районної ради Хмельницької області та зобов'язано голову ради укласти з ним контракт.

16 грудня 2009 року між Старокостянтинівською районною радою Хмельницької області в особі голови ради та Бугерою А.М. було укладено трудовий контракт строком дії з 16 грудня 2009 року по 16 грудня 2014 року.

Наказ про звільнення ОСОБА_3 з посади директора районного центру культури не видавався, трудова книжка не була йому видана, повний розрахунок не проведено.

Згідно Статуту районного центру культури Старокостянтинівської районної ради Хмельницької області, центр культури є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахункові та інші рахунки в установах банків, гербову печатку зі своєю назвою, кутовий штамп і інші необхідні реквізити.

16 жовтня 2015 року було проведено державну реєстрацію змін до установчих документів, змінено найменування районного центру культури Старокостянтинівської районної ради Хмельницької області на районний центр культури Старокостянтинівської районної ради Хмельницької області імені В.Ножки.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частиною 1 ст. 2 ЦК України визначено, що учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи.

Згідно зі ст. 30 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Зі змісту положень ст. 30 ЦПК України вбачається, що відповідачем є особа, яка має безпосередній зв'язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

У відповідності до ч. 1 ст. 33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Ухвалюючи рішення, апеляційний суд з дотриманням вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України правильно виходив з того, що при вирішенні даного спору до участі у справі як співвідповідач має бути залучений районний центр культури Старокостянтинівської районної ради Хмельницької області імені В. Ножки, з яким позивач перебуває в трудових відносинах, а суд апеляційної інстанції на стадії апеляційного провадження позбавлений можливості залучити до участі в справі іншу особу як співвідповідача.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф. Хопта

С.П.Штелик