Справа № 344/3563/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1117/2017
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Матківський
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Девляшевського В.А., Малєєва А.Ю.

секретаря Капущак С.В.

з участю представника апелянта ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором, з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 18 травня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року представник ПАТ «Альфа-Банк» звернувся в суд з даним позовом та просив ухвалити рішення про стягнення з відповідачів в солідарному порядку 22 876, 86 гривень заборгованості за договором №16/58-472/2012 про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 17 квітня 2012 року.

Заявлені вимоги представник позивача обґрунтував тим, що 17 квітня 2012 року між ПАТ «Банк Кіпру» та відповідачем ФОП ОСОБА_2 було укладено договір №16/58-472/2012 про відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 100 000,00 гривень з терміном погашення до 16 квітня 2015 року зі сплатою 20,50% річних за користування кредитними коштами. За порушення строків повернення кредиту розмір процентної ставки збільшується на 3% річних та буде складати 23,5% річних. 21 липня 2014 року між ПАТ «Неос Банк», яке є правонаступником усіх прав та обов'язків ПАТ «Банк Кіпру» та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договір факторингу №1, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» набуло права вимоги за договором №16/58-472/2012 про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 17 квітня 2012 року, позичальником згідно якого є ОСОБА_2

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань, на 26 лютого 2015 року за відповідачем ОСОБА_2 наявна заборгованість в загальній сумі 22 876, 86 гривень, в тому числі 22 263,87 гривень - заборгованість по тілу кредиту, 612,99 гривень - заборгованість по відсотках за користування кредитом. ОСОБА_3 як поручитель відповідає по зобов'язаннях за вищезазначеним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 18 травня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користь ПАТ «Альфа-Банк» 22 876,86 гривень заборгованості за договором №16/58-472/2012 про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 17 квітня 2012 року. В решті позовних вимог відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про визнати поруки припиненою.

Апелянт у скарзі зазначає, що рішення є незаконним та необґрунтованим.

Відповідно до укладеної Додаткової угоди №1 від 26 листопада 2012 року до кредитного договору від 17 квітня 2012 року між ПАТ «Банк Кіпру» та ОСОБА_2 внесено зміни у п. 1.1. договору та визначено фіксовану процентну ставку за користування кредитом у розмірі 23% річних, яка може бути збільшена на 3% річних та буде складати 26% річних у випадку порушення строків повернення кредиту.

Внаслідок укладеної додаткової угоди до основного кредитного договору, за яким є поручителем без її згоди збільшився обсяг її відповідальності. Про ухвалення даної додаткової угоди, якою збільшено їй відповідальність, належним чином не повідомлено. Про зміну обсягу її відповідальності за кредитним договором свідчить і наданий позивачем розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що банком нараховується відсоткова ставка за користування кредитом 26 відсотків. Пунктом 7.6. Договору поруки зазначено, що розірвання цього Договору та внесення будь-яких змін до нього, оформлення угод/договорів/документів про внесення змін, якщо інше не передбачено договором. Всі додатки, також додаткові угоди/договори/документи про внесення змін є невід'ємними частинами договору.

Крім того, рішення суду першої інстанції ухвалено всупереч нормам ЦПК України ,а саме ст. 158 ЦПК України, її не було належним чином повідомлено про судове засідання, не мала можливості надати необхідні докази, які мали істотне значення для вирішення даної справи.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, та відповідача ОСОБА_2 які вимоги скарги підтримав, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходи з того, що поручитель ОСОБА_3 за вимогою Банку повинна нести солідарну відповідальність з боржником ОСОБА_2 по сплаті кредитної заборгованості в розмірі 22876, 86 гривень.

17 квітня 2012 року між ПАТ «Банк Кіпру» та відповідачем ФОП ОСОБА_2 було укладено договір №16/58-472/2012 про відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до якого банк надав, а позичальник (відповідач ОСОБА_2) отримав кредит в розмірі 100 000,00 грн. з терміном погашення до 16 квітня 2015 року, зі сплатою 20,50% річних за користування кредитними коштами. За порушення строків повернення кредиту розмір процентної ставки збільшується на 3% річних та буде складати 23,5% річних (а.с. 4-8).

26 листопада 2012 року між вказаними сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору №16/58-472/2012 від 17 квітня 2012 року, відповідно до якої внесено зміни у п. 1.1 Договору та визначено фіксовану процентну ставку за користування Кредитом в розмірі 23% річних, яка може бути збільшена на 3% річних та буде складати 26% річних у випадку порушення строків повернення кредиту (а.с.237).

21 липня 2014 року між ПАТ «Неос Банк», яке є правонаступником усіх прав та обов'язків ПАТ «Банк Кіпру» та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договір факторингу №1 (а.с.21-25), відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» набуло права вимоги зокрема і за договором №16/58-472/2012 про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 17 квітня 2012 року, позичальником згідно якого є ОСОБА_2, що підтверджується копією Додатку №1 до вказаного договору (а.с.221-223).

25 липня 2014 року як позичальнику ОСОБА_2 так і поручителю ОСОБА_3 було надіслано повідомлення про суму заборгованості за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії про нового кредитора ПАТ «Альфа-Банк» та про реквізити щодо сплати заборгованості (а.с.26-30).

Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач ОСОБА_2 належно їх не виконував, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором №16/58-472/2012 про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 17 квітня 2012 року (а.с.19).

25 лютого 2015 року, вих. 18538-102 б/б, відповідачам було надіслано вимогу про досудове врегулювання спору, однак, така зі сторони відповідачів залишилась без реагування (а.с.20). У березні 2015 року представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості з відповідачів у примусовому порядку.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк.

Позивачем на 26 лютого 2015 року проведено розрахунок заборгованості за договором №16/58-472/2012 про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 17 квітня 2012 року, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідача ОСОБА_2 за договором в сумі 22 876,86 гривень, в тому числі 22 263,87 гривень - заборгованість по тілу кредиту, 612, 99 гривень - заборгованість по відсотках за користування кредитом (а.с.19).

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за договором №16/58-472/2012 про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 17 квітня 2012 року, між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Кіпру» було укладено договір поруки №16/58-472/2012-П1 від 17 квітня 2012 року (а.с.9-11).

За змістом п.1.1 договору поруки, поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за порушення позичальником зобов'язань, що випливають з кредитного договору №16/58-472/2012 від 17 квітня 2012 року, укладеного між кредитором та позичальником (з урахуванням всіх змін, доповнень, нових редакцій, новацій, додаткових угод, договорів про внесення змін, тощо, що винесені/укладені до нього або можуть бути внесені/укладені в подальшому (а.с. 9).

Пунктом 2.3 договору передбачено, що поручитель надає свою попередню, безвідкличну та безумовну згоду на будь-які уточнення, зміни, в тому числі збільшення, забезпечених порукою зобов'язань, які можуть існувати в майбутньому в результаті внесення змін до кредитного договору або будь-яким іншим чином, і які можуть впливати на обсяг будь-яких зобвов'язань поручителя за цим договором. В цілях ст. 559 ЦК України поручитель спеціально погоджується та підтверджує, що будь-які уточнення, зміни (в тому числі збільшення) забезпечених порукою зобов'язань, про які йдеться вище, жодним чином не впливає на дійсність цього договору та поруки, наданої за цим договором, та цей договір та надана за ним порука поширюватимуться на та покриватимуть забезпечені порукою зобов'язання в повному обсязі та будь-які та всі їх уточнення, зміни (в тому числі збільшення); та поручитель погоджується та приймає на себе відповідальність за порушення позичальником забезпечених порукою зобов'язання у випадку будь-яких уточнень, змін (в тому числі збільшень) обсягу та змісту забезпечених порукою зобов'язань.

Враховуючи абсолютну згоду позичальника згідно умов договору на зміну зобов'язань, доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення зміни обсягу відповідальності є безпідставними.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008, № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», суд апеляційної інстанції при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами третьою та четвертою статті 303 ЦПК лише в разі, якщо буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. За цих умов апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі й зобов'язаний мотивувати в рішенні вихід за межі доводів апеляційної скарги, проведення перевірки справи в повному обсязі.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідач ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції про стягнення з нього кредитної заборгованості не оскаржував, тому відносно нього у цій частині перегляду не підлягає.

При вирішенні позовних вимог судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано оцінку доводам сторін.

Доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.218, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 18 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: В.А. Девляшевський

А.Ю. Малєєв