Справа № 185/6298/17
Провадження № 2-о/185/343/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 жовтня 2017 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді - Зінченко А.С., за участю секретаря Пожидаєвої Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлоград цивільну справу за заявою Маслової Інни Павлівни, заінтересована особа: Павлоградське обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, про встановлення факту перебування на утриманні ,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту перебування на утриманні, зазначивши що вона перебуває на обліку в Павлоградському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області та отримує пенсію. Крім того, вона є внутрішньо переміщеною особою. З 06.11.1964 року по 13.12.2016 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2. 13.12.2016 року ОСОБА_3 помер. Оскільки її пенсія дуже мала, то фактично вона перебувала на матеріальному утримані свого чоловіка. Встановлення факту перебування на утриманні у свого чоловіка ОСОБА_3, за час його життя та до моменту його смерті 13.12.2016 року, необхідно їй для призначення пенсії по втраті годувальника. В судове засідання ОСОБА_1 надала клопотання про слухання справи в її відсутність. Заяву підтримує в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи - Павлоградського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності. Суд, дослідивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що заява про встановлення факту перебування на утриманні підлягає задоволенню. Пунктом 2 частини 1 статті 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Частиною 1 статті 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38). Частиною 1 статті 38 цього Закону передбачено, що члени сім'ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. На підставі статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається: непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні. До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника. З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 28.02.2017 року № НОМЕР_1. (а.с. 4)

З 06.11.1964 року по 13.12.2012 року заявниця перебувала у шлюбі з ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії VIІІ-УР № 074213 від 06.11.1964 року. (а.с.6)

13.12.2016 року ОСОБА_3, помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ № 743066 від 13.03.2017 року. (а.с.5)

Та обставина, що заявниця на час смерті свого чоловіка перебувала на його утриманні підтверджується: довідкою від 19.07.2017 року № 4359 управління муніципальної власності і міського господарства адміністрації міста Тореза ДНР, згідно з якою, до дня смерті чоловіка ОСОБА_3 його дружина ОСОБА_1 проживала разом із ним. (а.с. 7), довідкою Павлоградського обєднаного управління ПФУ Дніпропетровськіої області від 08.08.2017 року № 5174 де вказано, що на момент смерті чоловіка заявниця отримувала пенсію в сумі 1348,10 грн. (а.с. 8), тобто фактично перебувала на його утриманні. При оцінці вищезазначених документів, а документів, виданих на території проведення АТО, як доказів в даній справі, суд враховує вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України, які визначають, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. При цьому, в практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У п. 142 Рішення Європейського суду з прав людини від 23 лютого 2016 року у справі «Мозер проти Республіки Молдова та Россії», заява №11138/10 зазначено, що суд вважає, що першочерговим завданням завжди має бути ефективний захист прав, передбачених Конвенцією, на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (дивитись п. 136 Рішення). За таких обставин, оскільки встановлення факту перебування на утриманні має для заявниці юридичне значення і потрібне для оформлення пенсії у зв'язку з втратою годувальника, суд вважає за необхідне встановити факт перебування ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримані її чоловіка ОСОБА_3, на час його смерті 13.12.2016 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 256-259 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Павлоградське обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, про встановлення факту перебування на утриманні - задовольнити. Встановити факт перебування ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, на утримані її чоловіка ОСОБА_3, на час його смерті 13.12.2016 року. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.С. Зінченко