Справа № 352/960/17
Провадження № 22-ц/779/1178/2017
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач Девляшевський
УХВАЛА

13 липня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Горблянського Я.Д., Малєєва А.Ю.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2,

представника ОСОБА_3

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за його позовом до ОСОБА_1 про стягнення завданої матеріальної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвали Тисменицького районного суду від 09 та 12 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Тисменицького районного суду від 09 червня 2017 року задоволено заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за його позовом до ОСОБА_1 про стягнення завданої матеріальної шкоди. Постановлено накласти арешт на грошові кошти та майно, яке належить ОСОБА_1 на праві власності у межах суми заявленого позову, що становить 2 080 000 грн.

Ухвалою Тисменицького районного суду від 12 червня 2017 року внесено виправлення в описову та резолютивну частини ухвали цього ж суду від 09 червня 2017 року про забезпечення позову. Зокрема, виправлено правильне по-батькові відповідача ОСОБА_1 - «Миколайович» замість невірно зазначеного «Михайлович».

Не погоджуючись із зазначеними вище ухвалами суду, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом законних прав та інтересів відповідача. Представник апелянта вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для накладення арешту на кошти та майно відповідача ОСОБА_1, оскільки обґрунтування позову ОСОБА_3 не свідчить про наявність спору про право, який повинен вирішуватись судом цивільної юрисдикції. На думку представника ОСОБА_1, даний спір повинен розглядатися в порядку господарського судочинства, так як в даному спорі існують правовідносини між ТОВ «Фірма «Прокіп» та АТ «Брокбізнесбанк». При цьому, зазначає представник апелянта, ОСОБА_1 ніколи не мав відношення до ТОВ «Фірма «Прокіп», не був ані її засновником, ані її працівником. Представник відповідача також зауважує, що позивач належним чином не обґрунтував причини застосування заходів забезпечення позову та не вказав обставини утруднення можливого виконання рішення суду. Посилаючись на вищенаведене, просить оскаржувані ухвали скасувати.

В засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 апеляційну скаргу з вищенаведених обставин підтримав. Представник також зазначив, що в дійсності ОСОБА_1 ніякої матеріальної шкоди позивачу не спричинив, і тому правовідносин щодо відшкодування збитків між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не виникло. Крім того представник вказав на те, що ОСОБА_1 є пенсіонером, грошових коштів в банківських установах не має, і накладення арешту на всі його кошти, включаючи й виплати пенсії, порушить його право на соціальне забезпечення та унеможливить сплату ним кредиту.

Представник ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги заперечив. Ухвали суду вважає законними та обґрунтованими, а тому просить залишити їх без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що існує наявність реальної небезпеки того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення чи неможливості в подальшому виконати судове рішення. А постановляючи ухвалу про виправлення описки у ініціалах відповідача, суд першої інстанції встановив, що у ініціалах відповідача допущено описку, зокрема, помилково зазначено по-батькові ОСОБА_1 «Михайлович» замість - правильного «Миколайович», яку слід виправити. Із цими висновками суду першої інстанції колегія суддів частково погоджується з огляду на таке.

Відповідно до ст.ст. 151, 152, 153 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, вправі вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Із змісту п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Окрім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Тисменицького районного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення завданої матеріальної шкоди у розмірі 2 080 000 грн (а.с.2-4). Ухвалою від 09 червня 2017 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду, що свідчить про наявність спору між сторонами (а.с.42).

Твердження апелянта про те, що в дійсності ніякого матеріально-правового спору між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не існує, колегією суддів не може бути прийняте до уваги. Адже, приймаючи до уваги викладені позивачем обставини і взаємовідносини із ОСОБА_1, такий висновок про відсутність цивільно-правового спору між сторонами до початку розгляду справи по суті в даному випадку був би передчасним.

У зв'язку із тим те, що у випадку задоволення позовних вимог ОСОБА_3 існує реальна загроза порушення його законних інтересів, невиконання чи утруднення виконання можливого рішення, а також враховуючи значний розмір матеріальної шкоди 2 080 000 грн, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив заяву ОСОБА_3 про застосування заходів забезпечення позову, які полягають у арешті майна відповідача в межах суми позову.

Однак, колегія суддів погоджується з доводами представника ОСОБА_1 про те, що накладення арешту не тільки на майно відповідача, а й на всі його грошові кошти, зокрема, на пенсійні виплати, може істотно погіршити його матеріальне забезпечення та утруднити виконання ним кредитних зобов'язань. Крім того, на думку колегії суддів, для забезпечення позову ОСОБА_3 накладення арешту на належне йому майно в межах суми позову було б достатньо. Тому оскаржену ухвалу місцевого суду в частині накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 не можна вважати законною і обгрунтованою.

Колегія суддів вважає, що підстав для скасування ухвали суду від 12 червня 2017 року про виправлення описки у ініціалах відповідача ОСОБА_1 немає, оскільки із наявних в матеріалах справи документів, зокрема копії довіреності ОСОБА_1 (а.с.102), де вказані його паспортні відомості, вбачається, зокрема, що відповідач по-батькові є «Миколайович», а не «Михайлович», як було зазначено судом першої інстанції в ухвалі про задоволення заяви про забезпечення позову.

Також колегія суддів акцентує увагу на те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, і можуть бути скасовані судом у випадку визнання позовних вимог необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313-315, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Тисменицького районного суду від 09 червня 2017 року в даній справі в частині накладення арешту на грошові кошти, належні ОСОБА_1, скасувати, відмовивши у цій частині заяви про забезпечення позову.

Ухвалу Тисменицького районного суду від 09 червня 2017 року в частині накладення арешту на майно та ухвалу Тисменицького районного суду від 12 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: Я.Д. Горблянський

ОСОБА_5