Справа № 362/5605/16-ц Головуючий у І інстанції Кравченко Л. М.
Провадження № 22-ц/780/4025/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 52 25.10.2017
УХВАЛА

Іменем України

25 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Сушко Л.П., Мережко М.В.,

за участю секретаря: Волошина В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до громадської організації «Садівницький масив «Глеваха-3», третя особа в.о. голови правління громадської організації «Садівницький масив «Глеваха-3» ОСОБА_3, про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

у с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 3.08.2016 року вона отримала лист паперу під назвою «попередження про заплановане звільнення з посади інспектора-ревізора з енергонагляду ОСОБА_2В.», в якому зазначено про скорочення на підставі наказу громадської організації «Садівницький масив «Глеваха-3» (далі - ГО «СМ «Глеваха-3») № 38 від 3.08.2016 року її посади та відсутність в садівницькому масиві вакантних посад. 12.10.2016 року вона отримала копію наказу № 51 про звільнення інспектора-ревізора з енергонагляду з 10.10.2016 року та розрахунок при звільненні. Позивач вважає, що звільнення було проведене з порушенням вимог закону, оскільки попередження про звільнення та наказ № 38 від 3.08.2016 року складені з порушенням п. п. 5.21, 5.26 Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003 Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Відповідач не запропонував їй іншу роботу, хоча така робота існувала з огляду на рішення Конференції ГО «СМ «Глеваха-3» від 16.07.2016 року, яким її посада була переведена на договір цивільно-правового характеру. Крім того, на день звільнення і до цього часу їй не була видана трудова книжка.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач, через представника ОСОБА_4, подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення позову, оскільки звільнення позивача відбулося у відповідності до вимог законодавства про працю, а саме: з попередженням за два місяці про наступне вивільнення, з повідомлення про відсутність інших вакантних посад, а також без наявності обставин про переважне право на залишення на роботі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно заяви ОСОБА_2 13.12.2015 року було видано наказ № 57 про прийняття її на роботу на посаду інспектора-ревізора з енергонагляду ГО «СМ «Глеваха-3» з 16.12.2015 року із заробітною платою згідно штатного розпису та затвердженим режимом роботи (а. с. 33).

Штатна одиниця за посадою інспектор-ревізор з енергонагляду була передбачена штатним розписом на 2015-2016 роки, затвердженим в.о. голови правління ГО «СМ «Глеваха-3» ОСОБА_3 1.09.2015 року на підставі наказу № 26/2 від 19.08.2015 року (а. с. 34, 35).

Відповідно до витягу з протоколу № 1 Конференції уповноважених членів ГО «СМ «Глеваха-3» від 16.07.2016 року, зокрема п. 12, затверджено проект штатного розпису та умови укладення договорів цивільно-правового характеру на 2016-2017 роки, викладені у Додатку № 14 до протоколу № 1 від 16.07.2016 року Конференції із змінами в частині підвищення заробітної плати електрику у розмірі 2 500 грн. (а. с. 53-54).

Згідно цього Додатку № 14, штатним розписом ГО «СМ «Глеваха-3» на 2016-2017 роки не встановлено жодної штатної одиниці посади інспектора-ревізора з енергонагляду, а лише передбачено укладення за необхідності одного договору цивільно-правового характеру за професією - інспектор з енергонагляду (а. с. 55).

Наказом № 38 від 3.08.2016 року «Про скорочення чисельності та штату працівників і зміну організаційної структури, у звязку із змінами в організації виробництва та праці з внесенням відповідних змін до штатного розпису ГО «СМ «Глеваха-3», скорочено штат та чисельність працівників товариства станом на 10 жовтня 2016 року, уведено в дію з цього числа нову редакцію Штатного розпису ГО «СМ «Глеваха-3» (а. с. 2, 12, 56).

Як вбачається з Додатку № 1 до вищевказаного наказу, затверджено Штатний розпис садівницького масиву, який не передбачає такої штатної одиниці як посада інспектора-ревізора з енергонагляду. При цьому ОСОБА_2 була ознайомлена з наказом № 38, про що свідчить її особистий підпис на Додатку № 2 (а. с. 57, 58).

Встановлено, що наказом № 39 від 3.08.2016 року «Про попередження про заплановане вивільнення» передбачено в термін до 10.08.2016 року попередити працівників ГО «СМ «Глеваха-3», зазначених у Додатку № 1 до цього наказу, про заплановане вивільнення. Для виконання п. 1 наказу створено комісію з вирішення питань, повязаних з вивільненням і працевлаштуванням працівників товариства. Позивач як інспектор з енергонагляду була ознайомлена з наказом № 39, про що свідчить її особистий підпис на Додатку № 1 «Список працівників ГО «СМ «Глеваха-3», що підлягають звільненню у звязку із скороченням штату та чисельності працівників» (а. с. 59, 60).

Як вбачається з протоколу засідання Комісії з вирішення питань, повязаних з вивільненням і працевлаштуванням працівників ГО «СМ «Глеваха-3» №1 від 3.08.2016 року, за результатами вирішення питання № 3 «Про пропозиції вакантних посад, передбачених штатним розписом, затвердженим наказом № 38 від 3.08.2016 року працівникам, посади яких підпали під скорочення», обговорювалось питання зайняття вакантних посад - адміністративний помічник та прибиральник та вирішено запропонувати обійняти вакантні посади особам, які підпадали під скорочення за посадами офісний службовець» - ОСОБА_5 та двірник - ОСОБА_6 (а. с. 61-63).

3.08.2016 року інспектора-ревізора з енергонагляду ОСОБА_2 попереджено про заплановане вивільнення (звільнення) у звязку зі скороченням штату та чисельності працівників, внесення змін до Штатного розпису ГО «СМ «Глеваха-3» на підставі наказу № 38 від 3.08.2016 року, тобто за два місяці (а. с. 11, 66).

Згідно наказу № 51 від 8.10.2016 року ГО «СМ «Глеваха-3» «Про звільнення інспектора-ревізора з енергонагляду ОСОБА_2В.» у звязку зі скороченням чисельності та штату працівників і зміну організаційної структури відповідно до рішення Конференції від 16.07.2016 року та наказу № 38 від 3.08.2016 року позивача було звільнено із займаної посади інспектора-ревізора з енергонагляду з 10.10.2016 року. Головному бухгалтеру доручено нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу згідно до ст.44 КЗпП України (а. с. 3, 13, 74).

Із акту, складеного 8.10.2016 року уповноваженими особами ГО «СМ «Глеваха-3», убачається, що інспектор з енергонагляду ОСОБА_2 відмовилась підписати наказ № 51 від 8.10.2016 року, пояснивши це тим, що ознайомиться з ним 10.10.2016 року (а. с. 70).

Відповідно до акту від 10.10.2016 року, позивач без поважної причини не зявилась до правління для здійснення остаточного розрахунку при звільненні у звязку із скороченням, про що була заздалегідь попереджена належним чином. Також позивачу 10.10.2016 року неодноразово телефонували, відповіді на дзвінок не було (а. с. 71).

Крім того, листом від 10.10.2016 року відповідач повідомив позивача про обставини звільнення та направив копію наказу № 51 від 8.10.2106 року, який вона особисто отримала 17.10.2016 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 72, 73).

Розрахунок при звільненні в розмірі 2 770,72 грн. ОСОБА_2 отримала 8.10.2016 року, що стверджується видатковим касовим ордером (а. с. 90).

Згідно із п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України).

Відповідно до розяснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

За змістом ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Таким чином при вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги ст. 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в звязку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.

Ураховуючи вимоги ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

При цьому, як передбачено ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин справи і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку, що звільнення позивача було проведено відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки позивач у встановлений законом строк була попереджена про заплановане вивільнення у звязку зі скороченням штату та чисельності працівників та про відсутність у відповідача інших вакантних посад, які б давали підстави застосувати переважне право на залишення на роботі за її професією чи спеціальністю, а відтак підстави для поновлення її на роботі та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні.

Посилання позивача щодо наявності іншої роботи, на яку вона могла бути переведена за договором цивільно-правового характеру колегія суддів не бере до уваги з огляду на відомості, що містяться в штатному розписі на 2016-2017 року, а укладення такого договору є правом, а не обовязком відповідача.

Так, цивільно-правовий договір - це угода між організацією (підприємством, установою тощо) і громадянином на виконання останнім певної роботи (а саме: договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Виходячи з цього, основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від цивільно-правових є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного результату.

Судом першої інстанції досліджувався наданий представником відповідача цивільно-правовий договір № 01/07/15/01 від 1.07.2015 року, укладений між ГО «СМ «Глеваха-3» та ОСОБА_2, предметом якого є виконання позивачем обовязків по проведенню інспекції-ревізії членів садівницького масиву з метою дотримання останніми вимог договору з енергозабезпечення. Вказаний договір діяв строком один рік, а при автоматичній пролонгації дії даного договору, а також про його закінчення за строком дії, сторони зобовязані скласти відповідний додаток до даного договору, в якому дані обставини будуть відображені. Проте доказів того, що договір припинений суду не надано.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, представник позивача вказував, що при звільненні із займаної посади позивачу не було видано належно оформлену трудову книжку, що є підставою для задоволення позову.

Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до п. п. 4.1, 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29липня 1993 року № 58, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Отже, для застосування цієї норми права необхідно наявність таких умов: затримки у видачі трудової книжки; вини власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки.

Частинами 2, 3 ст. 24 КЗпП України передбачено, що при укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Як вбачається з акту фіксації факту ненадання трудової книжки роботодавцю, складеного уповноваженими особами ГО «СМ «Глеваха-3» 12.10.2016 року, під час розрахунку при звільненні ОСОБА_2 та видачі їй належним чином завіреної копії наказу № 51 від 8.102016 року, головним бухгалтером ОСОБА_7 було зазначено про неможливість видати трудову книжку ОСОБА_2 у звязку з тим, що вона не була надана нею роботодавцю. Позивач не заперечувала даного факту. Після цього ОСОБА_7 запропонувала ОСОБА_2 оформити відомості про роботу у новому бланку трудової книжки за її бажанням, на що ОСОБА_2 відповіла відмовою, мотивуючи це відсутністю потреби у даному документі (а. с. 76).

Згідно акту приймання-передачі документів № 04/06/16/01 від 4.06.2016 року, також вбачається, що особова справа ОСОБА_2 передавалась без трудової книжки (а. с. 77).

Встановивши, що документів, передбачених законом для укладення трудового договору від позивача не надходило, зокрема оригіналу трудової книжки, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки належних доказів, які б підтверджували вимоги позивача на виконання положень ст. 58 ЦПК України до суду не надано.

Крім того, невидача трудової книжки після звільнення не є обставиною, з якою закон повязує протиправність звільнення ОСОБА_2 та поновлення її на роботі, оскільки вказана дія не передує звільненню, а вчиняється внаслідок звільнення.

Позивачем не було надано доказів того, що її не було допущено до роботи без трудової книжки, що також свідчить про те, що відповідач з обєктивних, незалежних від нього обставин, позбавлений був можливості вчинити дії, передбачені ст. 47 КЗпП України.

Доводи представника позивача про те, що попередження про звільнення та наказ від № 38 від 3.08.2016 року складені з порушенням п. п. 5.21, 5.26 Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003 Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації не впливають на правильність висновків суду, адже указане не спростовує факту дотримання відповідачем процедури звільнення, передбаченої трудовим законодавством, зокрема відсутність печатки в попередженні за умови наявності усіх інших реквізитів ГО «СМ «Глеваха-3» та підпису в.о. правління ОСОБА_3 не дає підстави сумніватися в дійсності документу чи що його зміст не було доведено до відмова позивача.

Що ж стосується посилання на лист Головного управління Держпраці у Київській області № 43/59 від 3.01.17 року (а. с. 97-99), який містить відомості щодо допущення певних порушень ГО «СМ «Глеваха-3» КЗпП України, то обставини звільнення позивача, зазначені в ньому, були предметом судового розгляду і знайшли підтвердження, а тому суд обґрунтовано відхилив даний доказ як неналежний і недопустимий.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає, що рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2017 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 303, 307-308, 313 315, 316 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Л.П.Сушко

ОСОБА_8