Справа № 236/1698/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2017 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Сердюк Н.В.,

за участю секретаря - Снігирьової О.Ю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Лиман за відсутності сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 територіальної громади в особі ОСОБА_2 міської ради Донецької області про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

13.06.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначив, що 02 травня 2016 року померла його дружина ОСОБА_3, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді ? частки житлового будинку з будівлями та спорудами, розташованими за адресою : Донецька обл., Лиманський район, смт.Дробишеве, вул. Леніна (нині Державна) буд.14, яка належала померлій на підставі договору купівлі продажу від 24.08.1990 року, вартість якої складає 5881 грн.; ? частки земельної ділянки, розташованої за наведеною адресою, площею 0,1500 га, яка належить померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ДН № 148694 від 03.11.1995 року та державного акту на земельну ділянку серії ІІ-ДН № 148695 від 03.11.1995 року, виданих Дробишевською селищною радою Краснолиманського району, вартістю 7860 грн.

Заявник є єдиним спадкоємцем майна після смерті дружини за законом. Спадщину заявник прийняв шляхом подання заяви до державного нотаріусу ОСОБА_2 міської державної нотаріальної контори Донецької області. Проте, постановою від 15.12.2016 року у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу щодо належності сказаного майна спадкодавцеві. Просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті 02.05.2016 року його дружини ОСОБА_3 на спадкове майно, яке складається із ? частки житлового будинку з будівлями та спорудами, розташованими за адресою : Донецька обл., Лиманський район, смт.Дробишеве, вул. Леніна (нині Державна) буд.14 та ? частки земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:1393, площею 0,1500 га, що розташована за вищенаведеною адресою.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4, що діє на підставі договору про надання юридичних послуг від 06.06.2017 року (а.с.81) не з'явилися.

27.06.2017 року позивачем та представником позивача до суду подано заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити (а.с.94,95).

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради Донецької області ОСОБА_5, що діє на підставі довіреності від 03.01.2017 року (а.с.78), в судове засідання не з'явилася, 16.06.2017 року подала заяву про розгляд справи за її відсутності, рішення по справі просила ухвалити на розсуд суду за наявними у справі документами (а.с.77).

В судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивач, представник позивача та відповідача заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності та відсутності самого позивача, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України.

Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 24 серпня 1995 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, з одного боку та ОСОБА_6 з іншого боку було укладено договір купівлі - продажу житлового будинку за № 14 з надвірними будівлями, який знаходиться в сел.Дробишеве, Краснолиманського району Донецької області на земельній ділянці площею 1500 кв.м. Вказаний будинок на праві спільної сумісної власності зареєстрований за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 згідно запису № 172-13-187 від 28.08.1995 року Слов'янським БТІ (а.с.11).

20 березня 1995 року ОСОБА_1 звернувся до виконавчого комітету Дробишевської селищної ради із заявою про передачу у спільну сумісну власність земельних ділянок площею 338 кв.м. та 581 кв.м. для обслуговування житлового будинку та господарських будівель (а.с.88).

На підставі рішення виконавчого комітету Дробишевської селищної ради народних депутатів від 22.03.1995 року № 144 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у спільну сумісну власність передано земельну ділянку площею 338 кв. м. за адресою : сел.Дробишево, вул.Леніна, 14 (а.с.89); на підставі рішення виконавчого комітету Дробишівської селищної ради народних депутатів від 22.03.1995 року № 145 ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку площею 581 кв. м. за вказаною адресою (а.с.90); на підставі рішення виконавчого комітету Дробишевської селищної ради народних депутатів від 22.03.1995 року № 159 ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку площею 581 кв.м. за вказаною адресою (а.с.91).

На виконання вказаних рішень № 144,145,146 від 22.03.1995 року Дробишевською селищною радою ОСОБА_1 видано Державний акт серії ІІ-ДН № 148695 про право власності на землю, зареєстрований в Книзі записів Державних актів за № 98, за яким передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0531 га, 0,0638 га в межах згідно з планом та 338 кв.м. передано у спільну власність з ОСОБА_3. Землю передано для обслуговування житлового будинку та господарських будівель 0,0919 га та ведення особистого підсобного господарства 0,0638 га (а.с.30). Втім, при складанні даного акту вбачається, що виконавчим комітетом Дробишевської селищної ради народних депутатів було допущено помилку щодо місцезнаходження вказаної земельної ділянки і в подальшому внесено виправлення. Проте, при вивченні рішень органу виконавчої влади на підставі яких видавався Державний акт про право власності на землю вбачається, що вірною адресою місцезнаходження земельної ділянки є саме : Донецька обл., Краснолиманський район, смт.Дробишеве, вул.Леніна буд.14.

Разом з тим, на підставі рішень виконавчого комітету № 144, 159 Дробишевською селищною радою народних депутатів ОСОБА_3 видано Державний акт серії ІІ-ДН № 148694 про право власності на землю, зареєстрований в Книзі записів Державних актів за № 99 від 03.11.1995 року, за яким передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,0581 га в межах згідно з планом та 0,0388 га передано у спільну власність з ОСОБА_1 для обслуговування жилого будинку і господарських будівель (а.с.31). В зазначеному акті виявлена аналогічна помилка щодо номеру житлового будинку, яка допущена при складанні акту та в подальшому виправлена. Згідно висновку зі звіту про визначення експертної грошової оцінки земельної ділянки від 24.03.2017 року ринкова вартість земельної ділянки, яка належить ОСОБА_3 згідно державного акту серії ІІ ДН № 148694 від 03.11.1995 року, площею 0,1500 га, кадастровий номер :01:000:1393 складає 15720 грн. (а.с.39,40-50).

02 травня 2016 року ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО № 947610 виданого Краснолиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 20.07.2016 року (а.с.9)

15 грудня 2016 року позивач звернувся до державного нотаріуса ОСОБА_2 державної нотаріальної контори Донецької області із заявою про прийняття спадщини, проте отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві(а.с.70).

За повідомленням ОСОБА_2 державної нотаріальної контори від 22.06.2017 року № 683/02-14 на підставі заяви про прийняття спадщини за законом, яка зареєстрована 21.10.2016 року від імені ОСОБА_1 заведена спадкова справа після померлої 02.05.2016 року ОСОБА_3, з іншими заявами про прийняття спадщини або відмову у прийнятті ніхто не звертався (а.с.79).

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України, ЗК України та ЦПК України.

Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220 ЦК України).

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ст.1268 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.ч.1,3 ст.1296 ЦК України).

Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В силу ст.116 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Ст.ст.81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, ренти, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України).

ОСОБА_1 нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на ? частку житлового будинку та ? частку земельної ділянки, які правомірно належали спадкодавцю ОСОБА_3, у зв'язку з чим його право на отримання у власність в порядку спадкування за законом вказаного майна порушено і підлягає судовому захисту.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 15, 16, 384, 392, 1216, 1218, 1261, 1268 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 територіальної громади в особі ОСОБА_2 міської ради Донецької області про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, право власності у порядку спадкування після ОСОБА_3, померлої 02 травня 2016 року на спадкове майно, у вигляді ? частки житлового будинку з відповідними будівлями і спорудами розташованими за адресою : Донецька обл., Лиманський район , вул.Державна (колишня назва - Леніна), буд. 14, загальною площею 39,6 кв.м., що належала померлій на підставі договору купівлі - продажу, посвідченому Дробишевською селищною радою 24.08.1990 року за № 175 та зареєстрованому в Бюро технічної інвентразації 28.08.1990р. за реєстровим номером №172-13-187, вартістю 5881 грн.

Визнати за ОСОБА_1, право власності у порядку спадкування після ОСОБА_3, померлої 02 травня 2016 року на спадкове майно, у вигляді ? земельної ділянки розташованою за адресою : Донецька обл., Лиманський район, вул.Державна (колишня назва - Леніна), буд. 14, кадастровий номер :01:000:1393, площею 0,1500 га, яка належить померлій на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ІІ- ДН № 148694 від 03.11.1995 року, виданого Дробишевською селищною радою Краснолиманського району 03 листопада 1995 року і зареєстрованому в Книзі записів Державних актів за № 99 та Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ІІ -ДН № 148695 від 03.11.1995 року і зареєстрованому в Книзі записів державних актів на право приватної вланості на землю за № 99, вартістю 7860 грн.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -