Справа № 150/88/17
Провадження № 2/150/61/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2017 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суду Вінницької області в складі:

головуючої судді Кушнір Б.Б.,

при секретарі Гендзьорі О.О.,

за участю представника позивача Скрекотень О.В.

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Комплекс Агромарс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником, у розмірі 29448,80грн. В обґрунтування позову ТОВ «Комплекс Агромарс» зазначає, що 18.02.2013 року ОСОБА_2 був прийнятий на роботу у ТОВ «Комплекс Агромарс» на посаду водія-експедитора автофургону «ISUZU NQR», д.н.з. НОМЕР_1, автоколони №3 транспортного департаменту філії «Гаврилівський птахівничий комплекс» ТОВ «Комплекс Агромарс». Між ТОВ «Комплекс Агромарс» та ОСОБА_2 були укладені договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, зокрема, від 19.02.2013 року та від 01.10.2015 року. Протягом роботи на вказаній посаді відповідач неодноразово приймав під особисту матеріальну відповідальність м`ясну продукцію для доставки її в пункт призначення згідно видаткових накладних та накладних на переміщення. При передачі відповідачем продукції контрагентам у період з 25.01.2016 року по 29.03.2016 року були виявлені факти нестачі м`ясної продукції на загальну суму 31713,02грн., що підтверджується актами прийому передачі продукції, які підписані ОСОБА_2 З врахуванням норм природних втрат ваги м'ясопродукції, на день подання позову непогашена відповідачем сума збитків за вказаний період становить 29448 грн. 80коп. Посилаючись на те, що відповідачем внаслідок неналежного виконання своїх трудових обов'язків та недбайливого ставлення до майна ТОВ «Комплекс Агромарс», переданого йому під індивідуальну матеріальну відповідальність за разовими документами - видатковими накладними, допущено нестачу майна, і згідно наказу від 10.11.2016року ОСОБА_2 звільнено з посади водія та скасовано суміщення посади експедитора, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь завдані відповідачем збитки у сумі 29448 грн. 80коп.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала повністю, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні. Зокрема, у запереченнях на позов та у судових дебатах зазначили, що протягом 2016 року під час роботи у ОСОБА_2 систематично виникали нестачі продукції, внаслідок чого позивачем періодично виносилися накази про відшкодування завданих недовозом продукції збитків, однак, із жодним із наказів про відшкодування збитків ОСОБА_2 ознайомлений не був, повідомлення позивачем в телефонному режимі відповідача про необхідність ознайомлення з вказаними наказами документально не підтверджено та не відповідає вимогам трудового законодавства. Також зазначають, що відповідач неодноразово повідомляв підприємство про обставини, які спричиняють нестачі м'ясопродукції при перевезенні, однак підприємство ігнорувало причини виникнення нестач. Крім того, відповідач зазначає, що він був позбавлений можливості перевірити вагу продукції при прийманні продукції зі складу, оскільки м'ясопродукція зважувалась із тарою (піддонами та ящиками), вага яких віднімалася автоматизованою бухгалтерською програмою. Недолік при організації відпуску продукції та ігнорування зауважень відповідача призвело до того, що йому було зараховано як недостачу різницю ваги піддонів на 579,1 кг в період з 25.01.2016 по 29.03.2016. У збитки також зайво було враховано природний убуток продукції при транспортуванні на загальну суму 3113,69 грн. та повернена відповідачем продукція (тушка курчат-бройлерів) загальною вартістю 1836,49 грн. Також представник відповідача звертав увагу суду на ту обставину, що позивачем не було доведено порушення відповідачем його прямих посадових обовязків, вину у формі умислу чи необережності та причинний зв'язок між порушенням трудових обовязків та завданою шкодою, оскільки жодних належних і допустимих доказів вини відповідача у недостачі продукції позивачем не надано, тощо.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав:

Відповідно до наказу ТОВ «Комплекс Агромарс» № 189 КА/к-п від 18.02.2013 ОСОБА_2 прийнято водієм автофургону ISUZU NQR 71P № НОМЕР_1 автоколони № 3 транспортного департаменту 19.02.2013, зі строком випробування один місяць, з оплатою праці відповідно до штатного розпису; доручено ОСОБА_2, водію автофургону, з 19.02.2013року за його згодою виконувати додаткові обов'язки в порядку суміщення посади експедитора в межах установленої тривалості робочого дня із доплатою 0,25 посадового окладу експедитора (а.с.16, том І).

Сторонами у справі були укладені договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, зокрема, за № 399-Е від 19.02.2013 та №627-Е від 01.10.2015, відповідно до яких на відповідача було покладено повну матеріальну відповідальність за збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей.

Наказом ТОВ «Комплекс Агромарс» № 1050 КА/к-з від 10.11.2016 р. ОСОБА_2 звільнено за власним бажанням з посади водія автофургону ISUZU NQR 71P № НОМЕР_3 автоколони № 3 відділу експлуатації транспорту автотранспортного парку та скасовано суміщення посади експедитора (а.с.19, том І).

Згідно довідки, виданої ТОВ «Комплекс Агромарс» № 932 від 24.11.2016, станом на 24.11.2016 перед філією «Гаврилівський птахівничий комплекс» ТОВ «Комплекс Агромарс» у ОСОБА_2 по завданим збиткам числилась заборгованість у розмірі 32 206,28грн., яка вподальшому була зменшена на суму 493,26грн. як необґрунтована, а також з врахуванням вимог наказу Міністерства торгівлі СРСР від 29.12.1984 р. № 339 «Про норми природного убутку і відходів продовольчих товарів у торгівлі» розмір прямої дійсної шкоди визначений позивачем в сумі 29448,80грн., який відображено у відповідному розрахунку, доданому до позовної заяви, і становить суму заявленої до стягнення матеріальної шкоди, завданої підприємству працівником.

Правовідносини щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої підприємству працівником, регулюються, зокрема, главою ІХ Кодексу законів про працю України (далі-КЗпПУ).

Згідно ч.ч.1,2,3 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Статтею 131 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді.

Відповідно до ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Згідно з п.1 ст.134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей, а відповідно до п. 2 ст. 134 КЗпП України, коли майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами.

Відповідно до вимог ч.1 ст.135-3 КЗпП України, розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.

За ч.1ст.137 КЗпП України, суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений.

Обов'язок доказування наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника за завдану шкоду згідно з ст.138 КЗпП України покладається на власника або уповноважений ним орган, який для цього повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 29 грудня 1992 року N 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" роз'яснив, що під прямою дійсною шкодою слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства провести витрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Пряма дійсна шкода є саме підставою, що зумовлює перевірку умов можливості настання матеріальної відповідальності працівника. За наявності шкоди для настання матеріальної відповідальності необхідні ще три умови: протиправна поведінка працівника, причинний зв'язок між протиправною поведінкою працівника і результатом у вигляді шкоди, що настала, і вина працівника.

Згідно із ст.135-1 КЗпП, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам розяснено, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п.1 ст.134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст.135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений.

У переліку посад і робіт, що заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва, що є Додатком № 1 до постанови Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПСвід 28 грудня 1977 р. №447/24 (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПСвід 14 вересня 1981 року №259/16-59) міститься посада експедитора з перевезення вантажів.

Тобто, з відповідачем ОСОБА_2, який суміщав посаду експедитора міг бути укладений договір про повну матеріальну відповідальність.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем та ОСОБА_2 19.02.2013року, а в подальшому 01.10.2015 року, укладено договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність №399-Е та №627-Е відповідно, за умовами яких відповідач, займаючи посаду експедитора автоколони №3 транспортного департаменту ТОВ «Комплекс Агромарс» прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей та зобовязувався: дбайливо ставитися до переданих йому на збереження або з іншою метою матеріальних цінностей підприємства і вживати заходів для попередження збитків; своєчасно повідомляти керівництво підприємства про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей; вести облік, складати й передавати у визначеному порядку товарно-грошові та інші звіти про рух та рештки ввірених йому матеріальних цінностей; брати участь в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей.

З видаткових (товарно-транспортних) накладних, накладних на переміщення вбачається, що ОСОБА_2 у період з 25.01.2016 року по 29.03.2016 року приймав під особисту матеріальну відповідальність м'ясну продукцію для доставки її в пункт призначення. Під час передачі відповідачем м`ясної продукції контрагентам позивача протягом вказаного періоду були виявлені факти нестачі, про що свідчать акти прийому передачі, акти розбіжності по кількості, які підписані ОСОБА_2 та відомість недовозів м`ясопродукції (а.с.21-195, том І).

Зокрема, на кожній видатковій (товарно-транспортній) накладній, накладній на переміщення, міститься підпис відповідача, яким останній засвідчив факт прийняття товару (м'ясопродукції) до перевезення, в об'ємі та вигляді зазначеному в накладних, а відповідно до актів прийому-передачі продукції встановлено, що кількість привезеного контрагентам товару менша ніж у накладній. Як вбачається з актів прийому-передачі продукції, актів розбіжностей по кількості, кількість продукції, що зазначена в них, не відповідає фактичній кількості продукції, згідно товарно-транспортних накладних. Даний факт підтверджено підписом відповідача на вказаних актах без будь-яких зауважень чи застережень, окрім актів прийому-передачі продукції до ТТН: КА-00008656/Ф від 20.02.2016, №КА-00007852 від 17.02.2016, №КА-00117435 від 25.03.2016, №КА-00014615 від 23.03.2016, №КА-00014708 від 23.03.2016, №КА-00014844 від 24.03.2016, №КА-00015303 від 26.03.2016, №КА-00015323 від 26.03.2016, №КА-00015417 від 27.03.2016, №КА-00015950 від 29.03.2016, у яких відповідач зазначив, що з актами прийому-передачі продукції не згоден, оскільки фактична вага європіддонів не відповідає вазі у товарно-транспортній накладній, а також зазначав як причину розбіжності по кількості відсутність «стєку» (а.с.81, 103,165а,169,171,173,177,180,183,193, том І) та №КА-00009689 від 25.02.2016 (а.с.121, том І).

Оскільки з відповідачем укладено договір про повну матеріальну відповідальність, з подальшим переукладенням, а матеріальні цінності передавалися йому за разовими документами, обидві із вищевказаних підстав вказують на те, що відповідач несе матеріальну відповідальність у повному розмірі заподіяної позивачу шкоди.

Вказані обставини свідчать про неналежне виконання відповідачем покладених на нього обовязків згідно з договором та заподіяння шкоди позивачу з його вини.

Розмір заподіяної позивачу шкоди визначено за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку за виключенням природного убутку, вирахованого на підставі зазначеного вище наказу Міністерства торгівлі СРСР від 29.12.1984 р. № 339 «Про норми природного убутку і відходів продовольчих товарів у торгівлі».

У справі не встановлено обставин, що перешкоджали відповідачеві виконувати належним чином покладені на нього обов'язки, зокрема, відсутність нормальних умов зберігання матеріальних цінностей, неналежна організація праці тощо.

Встановивши, що з вини відповідача постійно виникали нестачі м`ясопродукції у зв'язку з неналежним виконанням ним обов'язків за договором про повну матеріальну відповідальність щодо доставки, перевезення та передачі матеріальних цінностей, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заподіяної шкоди у розмірі 25025,61грн.

Суд критично ставиться до доводів представника відповідача про неповідомлення відповідача про накази про відшкодування збитків за спірний період, оскільки як встановлено із розрахункових листів за січень-жовтень 2016року по виплаті ОСОБА_2 заробітної плати, утримання за даними наказами збитків із заробітної плати відповідача по день звільнення не відбувалось.

Окрім того, судом перевірено дотримання позивачем строку звернення до суду з вказаним позовом, встановлений ч.3 ст.233 КЗпП України, з дня виявлення заподіяної працівником шкоди, зокрема, з врахуванням дати прийняття наказів про відшкодування шкоди та відбитком штемпеля на поштовому конверті про направлення позовної заяви до суду, такий строк вважається дотриманим.

Що стосується актів прийому-передачі продукції до ТТН: КА-00008656/Ф від 20.02.2016, №КА-00007852 від 17.02.2016, №КА-00117435 від 25.03.2016, №КА-00014615 від 23.03.2016, №КА-00014708 від 23.03.2016, №КА-00014844 від 24.03.2016, №КА-00015303 від 26.03.2016, №КА-00015323 від 26.03.2016, №КА-00015417 від 27.03.2016, №КА-00015950 від 29.03.2016, у яких відповідач зазначив, що «з актами прийому-передачі продукції не згоден, оскільки фактична вага європіддонів не відповідає вазі у товарно-транспортній накладній», а також зазначав як причину розбіжності по кількості «відсутність стєку» (а.с.81, 103, 165а, 169, 171, 173, 177, 180, 183, 193, том І), то суд зазначає наступне:

Як встановлено під час розгляду справи, відповідно до наказу ТОВ «Комплекс Агромарс» № 160 від 17.02.2011 «Про систему обрахунку недовозів м'ясопродукції при транспортуванні» нормативна вага піддону п/е жовтого (Артикул Т08) з 01 січня 2011 року встановлена на рівні 19,44 кг та внесена до програми 1С 8.1(а.с.198-199, том І).

Дія наказу № 160 від 17.02.2011 р. «Про систему обрахунку недовозів м'ясопродукції при транспортуванні» наказом № 160-1 від 29 квітня 2016 року відмінена, відтак, на момент заподіяння ОСОБА_2 шкоди товариству діяв наказ №160 від 17.02.2011року.

Судом також прийнято до уваги довідку № 94 від 04 квітня 2017 р., згідно якої вага одного піддону Євро пластикового стандартного жовтого 1200*800*150 мм у 2016 році складала 17 кг 820 г, однак, матеріалами справи не підтверджено внесення вказаної інформації до програми 1С 8.1 за допомогою якої здійснюється обрахунок недовозів м'ясопродукції, а також належними і допустимими доказами не доведено факт списання і невикористання товариством у 2016 році піддонів вагою 19,44кг.

Окрім того, суд бере до уваги доводи відповідача, які викладені ним у актах прийому-передачі продукції, та підтверджені в судовому засіданні, що конструкція вказаного піддону здатна накопичувати рідину і під час завантаження мясопродукції вага рідини включається в загальну вагу відпущеної відповідачу продукції.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували, що повноважними посадовими особами позивача перевірена та спростована зазначена відповідачем у вказаних актах прийому-передачі продукції інформація, відтак, на підставі ст.ст.137, 138 КЗпП України, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог на суму 2586,70грн. слід відмовити.

Також згідно акта приймання-передачі №КА-00009689/А до ТТН №КА-00009689 від 25.02.2016року, кінцевим отримувачем продукції зазначено як причину повернення мясопродукції вагою 58,749кг те, що «тушка курчат-бройлерів мита, має неприємний запах».

Оскільки відповідач стверджує, що вказана продукція була повернута ним на склад, а позивач належними та допустимими доказами не підтвердив факт неповернення вказаної продукції на склад, відтак, зважаючи на діючу у трудовому праві презумпцію відсутності вини працівника, вартість вказаного повернення не може бути включена в суму шкоди, завданої ОСОБА_2 в розмірі 1836,49грн., а тому у стягненні вказаного розміру шкоди слід відмовити.

Згідно ст.ст.10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір, пропорційно сумі задоволених позовних вимог, в розмірі 1359,68грн.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 61, 88, 89, 174, 205, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» 25025 (двадцять п'ять тисяч двадцять п'ять) гривень 61 коп. матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником та 1359 (одна тисяча триста п'ятдесят дев'ять) гривень 68коп. у відшкодування вартості сплаченого судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області через Чернівецький районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення, у відповідності до ч.3 ст.209 ЦПК України, складено 04.07.2017 року.

Суддя Кушнір Б.Б.