У Х В А Л А

Іменем України

08 листопада 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого-судді: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Джуги С.Д.

з участю секретаря: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Державної казначейської служби України на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29 серпня 2017 року за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Закарпатської області та Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди заподіяної незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів досудового слідства, прокуратури та суду,

встановила:

У грудні 2016 року ОСОБА_1В звернувся у суд з позовом до Прокуратури Закарпатської області та Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди заподіяної незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів досудового розслідування, прокуратури та суду. Позов вмотивовано тим, що 28 травня 2008 року старшим слідчим прокуратури Закарпатської області відносно нього було порушено кримінальну справу № 9703808 за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України. Та 09 червня 2008 року в процесі розслідування даної кримінальної справи слідчим було, обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд та 09 червня 2008 року предявлено обвинувачення у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України. А 03.12.2014 року Постановою старшого прокурора відділу процесуального керівництва прокуратури Закарпатської області кримінальне провадження щодо позивача було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у звязку з відсутністю в його діях складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, відомості про прийняте рішення було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000083, запобіжний захід відносно нього та постанову про відсторонення від посади, скасовано. Таким чином, ОСОБА_1В перебував під слідством та судом з 28 травня 2008 року до 03 грудня 2014 року, а всього 6 років 6 місяців і 6 днів.

А звідси, порушення стосовно позивача кримінальної справи, притягнення його до кримінальної відповідальності, застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд та здійснення кримінального провадження було незаконним. Протягом усього досудового слідства та під час розгляду справи судом були порушені його нормальні життєві звязки. Для організації свого життя він витратив додаткові зусилля. Моральні страждання, перенесені ним при незаконному притягненні до кримінальної відповідальності та перебуванні під судом, позбавили можливості реалізовувати свої звички та бажання. Погіршились стосунки із оточуючими людьми, знизився авторитет у суспільстві. Позивачу завдано шкоди органами, які повинні захищати права і свободи людини, громадянина, стояти на шляху протиправних зазіхань окремих представників правоохоронних структур. А звідси, такими незаконним діями, йому заподіяно моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 2000000,00 грн.. Але до початку розгляду справи по суті, позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 3946752,00 грн..

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 29.08.2017 року даний позов задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану незаконними рішеннями, діями, бездіяльністю органів досудового розслідування прокуратури і суду, а саме за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності та перебування під слідством та судом у розмірі 250219,30 коп.. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у сумі 15503,50 гривень.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову в повному обсязі. В обґрунтування скарги посилається на те, що суд помилково стягнув на його користь мінімально визначений розмір моральної шкоди, не врахувавши при цьому всіх обставин справи. Суд проігнорував висновок, яким визнано рекомендований розмір моральної шкоди завданої йому як 1233,36 МЗП, що дорівнює сумі 3946752,00 грн..

Також, дане рішення оскаржено в апеляційному порядку Державною казначейською службою України, яка в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування скарги посилається на те, що Державна казначейська служба є неналежним відповідачем, оскільки спірні правовідносини виникли виключно між позивачем та прокуратурою Закарпатської області. Також вважає, що позивач не має права на відшкодування моральної шкоди. Не погоджується і з розміром стягнутої судом моральної шкоди, так-як відповідно до п. 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» передбачено застосування для розрахунків величин повязаних з мінімальним розміром заробітної плати у розмірі 1600 грн., а не 3200 грн..

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційних скарг, вважає, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Встановлено, що 28 травня 2008 року старшим слідчим прокуратури Закарпатської області відносно ОСОБА_1В було порушено кримінальну справу за № 9703808 за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України.

09 червня 2008 року в процесі розслідування даної кримінальної справи слідчим відносно ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд та 09 червня 2008 року предявлено обвинувачення у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України.

Постановою Хустського районного суду від 27.04.2009 року кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1 у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України повернуто прокурору Закарпатської області для організації проведення додаткового розслідування.

Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Закарпатської області від 23.06.2009 року постанову Хустського районного суду від 27.04.2009 року про повернення кримінальної справи прокурору Закарпатської області для організації додаткового розслідування залишено в силі, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення (а.с. 13, 14).

04 листопада 2009 року постановою слідчого прокуратури Закарпатської області на час провадження досудового слідства та розгляду кримінальної справи в суді ОСОБА_1 відсторонено від посади інспектора дозвільної системи Хустського МВ ГУМВС України в Закарпатській області (а.с. 15, 16).

Вироком Виноградівського районного суду від 20.12.2010 року за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 191 КК України - виправдано за відсутністю в його діях складу злочину (а.с. 17-28).

Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Закарпатської області від 03.03.2011 року вирок Виноградівського районного суду від 20.12.2010 року за апеляційною скаргою прокурора - скасовано, а справу повернуто на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі (а.с. 29-31).

Вироком Виноградівського районного суду від 27.09.2011 року за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 191 КК України - виправдано за відсутністю у його діях складу злочину (а.с. 32-42).

Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Закарпатської області від 21.12.2011 року вирок Виноградівського районного суду від 27.09.2011 року за апеляційною скаргою прокурора - скасовано, а справу повернуто на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі (а.с. 43-46).

Вироком Виноградівського районного суду від 12.11.2012 року за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 191 КК України виправдано за відсутністю у його діях складу злочину (а.с. 46-56).

Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Закарпатської області від 20.02.2013 року вирок Виноградівського районного суду від 12.11.2012 року за апеляційною скаргою прокурора - скасовано, а справу повернуто на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі, при цьому запобіжний захід залишено - підписку про невиїзд.

Постановою Виноградівського районного суду від 31.05.2013 року кримінальну справу відносно ОСОБА_1 знов повернуто прокурору Закарпатської області для організації проведення додаткового розслідування, при цьому запобіжний захід ОСОБА_1 залишено попередній - підписка про невиїзд (а.с. 57-61).

Постановою старшого прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Закарпатської області від 27 грудня 2013 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у звязку з відсутністю в його діях складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, відомості про прийняте рішення було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000083, запобіжний захід відносно ОСОБА_1 та постанову про відсторонення від посади, скасовано (а.с. 62-71).

Однак, 11.05.2014 року прокурором Закарпатської області було скасовано постанову старшого прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури області від 27 грудня 2013 року про закриття кримінального провадження і постановою від 11.05.2014 року кваліфікацію правопорушення в даному кримінальному провадженні змінено на ч. 3 ст. 364 КК України.

Постановою старшого прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури області від 29 вересня 2014 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_1В було закрито на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України у звязку з набранням чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за вчинене особою діяння, передбаченого ч. З ст. 364 КК України (а.с. 72-82).

Відомості про прийняте рішення було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000083, запобіжний захід відносно ОСОБА_1 та постанову про відсторонення від посади, скасовано.

09.10.2014 року ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду постанову прокуратури Закарпатської області від 29.09.2014 року про закриття провадження, скасовано та провадження досудового слідства доручено слідчому відділу прокуратури Закарпатської області (а.с. 83-85).

03.12.2014 року постановою старшого прокурора відділу процесуального керівництва прокуратури Закарпатської області кримінальне провадження щодо ОСОБА_1В було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у звязку з відсутністю в його діях складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, відомості про прийняте рішення було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000083, запобіжний захід відносно ОСОБА_1 та постанову про відсторонення від посади, скасовано (а.с. 86-96).

Таким чином, позивач перебував під слідством та судом з 28 травня 2008 року до 03 грудня 2014 року, а всього 6 років 6 місяців і 6 днів.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та перебування під слідством. При цьому, суд визначив розмір відшкодування моральної шкоди виходячи з вимог законодавства, чинного на час вирішення справи.

Колегія суддів, погоджується з даним висновком суду першої інстанції оскільки такий ґрунтується на матеріалах справи.

Так, положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі по тексту Закон від 01.12.1994 року за N 266/94-ВР) право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 Закону від 01.12.1994 року за N 266/94-ВР у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення у ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також, моральна шкода.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до частини 3 статті 13 Закону від 01.12.1994 року за N 266/94-ВР (у редакції, чинній на час виникнення даних правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Подібного висновку дійшов ВСУ у своїй Постанові №6-2203цс15 від 02 грудня 2015 року, який є обовязковим для всіх судів України.

Тобто, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України щодо відсутності у позивача права на відшкодування моральної шкоди, оскільки згідно Закону, особа має право на відшкодування моральної шкоди не лише у разі незаконного засудження чи обшуку, а й у разі незаконного притягнення до кримінальної відповідальності. Водночас ст. 2 Закону від 01.12.1994 року за N 266/94-ВР прямо передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення, що мало місце в даному випадку.

Також, відхиляє колегія суддів посилання Державної казначейської служби України на те, що дана установа не являється належним відповідачем по справі, так-як не заподіяно жодної шкоди позивачу, з наступних підстав.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини 1 статті 1176 ЦК України шкода, завдана незаконним притягненням до кримінальної відповідальності відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства чи прокуратури.

Згідно ст. 4 Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно з абзацом другим пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Казначейство України.

Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (підпункт 5 пункту 4 цього Положення).

За змістом частини другої статті 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», чинного на час розгляду справи в суді першої інстанції, рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Аналогічне положення міститься у частині другій статті 3 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 (далі Порядок).

Згідно з пунктом 3 Порядку, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Таким чином, шкода спричинена діяльність прокуратури, компенсується за рахунок державного бюджету, а відповідне рішення суду виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, у звязку з чим Державна казначейська служба України є належним відповідачем по справі.

Відносно посилань в апеляційній скарзі Державної казначейської служби України стосовно правильності визначення судом першої інстанції розміру моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Так, посилання апелянта на п. 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016, № 1774-VIII, слід вважити доречним, оскільки даний Закон набрав чинності з 01 січня 2017 року, та уже діяв на час ухвалення судом першої інстанції, оскаржуваного рішення. А звідси, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовувалась як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень. А п. 9 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень, цього Закону передбачено, що до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Наведене вказує на те, що при визначенні розміру компенсації з відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом як розрахункову величину для визначення інших виплат, якими є зокрема відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів прокуратури і суду, необхідно брати суму 1600 гривень, так-як мінімальна заробітна плата уже не застосовується як розрахункова величина для таких виплат не дивлячись на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016, № 1774-VIII не внесено зміни у Закон від 01.12.1994 року за N 266/94-ВР. Проте, до приведення Закону від 01.12.1994 року за N 266/94-ВР у відповідність із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016, № 1774-VIII, такий застосовуються в частині, що не суперечить Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016, № 1774-VIII.

Таким чином, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше 1600 гривень за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Разом з тим, хоча суд першої інстанції й визначив розмір відшкодування моральної шкоди, взявши як розрахункову величину суму 3200 гривень мінімальної заробітної плати, то дана обставина не являється тією підставою за якої рішення суду першої інстанції підлягає зміні. Оскільки, на думку колегії суддів є можливим відступлення від нижньої межі, якою є сума 1600 гривень, шляхом визначення відшкодування моральної шкоди виходячи з більшої розрахункової величини, якою є сума 3200 гривень за кожен місяць, що і буде дорівнювати тій сумі в розмірі 250219,00 гривень, яку і стягнув суд першої інстанції.

Таким чином, рішення суду першої інстанції правильне по суті й справедливе, а тому не може бути змінено з формальних міркувань, що являється підставою для відхилення доводів скарги Державної казначейської служби України, і в цій частині.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України.

Стосовно доводів апеляційної скарги ОСОБА_1, колегія суддів зазначає наступне.

Так, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з розміром моральної шкоди визначеної судом, посилаючись при цьому на висновок експертного дослідження № 915 про встановлення характеру та ступеню моральних страждань від 26.04.2017 року, (а.с. 137-145).

Колегія суддів зазначає, що зазначене експертне дослідження не являється експертизою у розумінні ст. 143 ЦПК України, оскільки судом така експертиза не призначалася і експерти не попереджались про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку.

За таких обставин, колегія суддів оцінює вказане експертне дослідження як один із письмових доказів у справі.

Проаналізувавши зміст даного доказу, колегія суддів критично його оцінює з наступних підстав.

Так, у дослідницькій частині експертного дослідження № 915 за формулою ОСОБА_2 визначено розмір компенсації презюмованої моральної шкоди як 1644,48 за притягнення до кримінальної відповідальності та обрання запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд (сторінка 16 експертного дослідження). В той же час, обрання запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд не є підставою для стягнення моральної шкоди згідно Закону від 01.12.1994 року за N 266/94-ВР. При цьому, особами які проводили вказане дослідження, не розмежовано «розмір презюмованої моральної шкоди» за притягнення до кримінальної відповідальності від обрання запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, а лише, визначено загальний коефіцієнт у розмірі 1644,48.

Крім того, при визначенні остаточного розміру моральної шкоди, на думку колегії суду здійснено неправильні розрахунки. Так, 1644,48 МЗП*0,1*1*0,75*(1-0) в будь-якому разі не дорівнює 1233,36 МЗП (сторінка 17 експертного дослідження), як зазначено у висновку. Вказаний розмір є явно завищеним.

За таких обставин колегія суддів не бере до уваги вказаний письмовий доказ, а тому, погоджується з висновком суду першої інстанції, який визначив розмір моральної шкоди у відповідності до ст. 13 Закону від 01.12.1994 року за N 266/94-ВР, відступивши від нижньої межі суми у 1600 гривень як розрахункової величини при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди заподіяної за час перебування під слідством чи судом, встановивши такий розмір у сумі 3200 гривень за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Зважаючи на викладене, відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Враховуючи наведене та керуючись нормами статей 10, 60, 307, 308, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державної казначейської служби України, відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29 серпня 2017 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Суддя-доповідач

Судді