ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Євграфової Є.П.,

Євтушенко О.І., Карпенко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Луцької міської ради, Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області, ОСОБА_4, сільськогосподарського виробничого кооперативу «Надія» про скасування рішення загальних зборів, рішення сільської ради та визнання права власності за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Волинської області від 10 березня 2016 року,

вс т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулася з указаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що на підставі рішення правління колгоспу «Ленінська Перемога» від 10 квітня 1970 року її чоловіку ОСОБА_5 виділено у користування присадибну ділянку площею 0,25 га та незакінчений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1, який перебував на балансі колгоспу.

Після реорганізації колгоспу «Ленінська Перемога» зазначений житловий будинок передали на баланс колгоспу ім. Кірова та у подальшому - на баланс сільськогосподарського виробничого кооперативу «Надія».

У період шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з дозволу колгоспу за власні кошти завершували будівництво житлового будинку, провели воду і газ, добудували надвірні будівлі та споруди; з 1970 року вони проживали в будинку і зареєстровані за цією адресою.

Після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 року позивач прийняла спадщину та продовжує проживати у будинку до теперішнього часу.

На загальних зборах сільськогосподарського виробничого кооперативу «Надія» від 25 січня 2012 року прийнято рішення про продаж житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 ОСОБА_4

29 березня 2012 року виконавчим комітетом Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області прийнято рішення № 19 про оформлення права власності на спірний житловий будинок.

На підставі викладеного, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_3 просила скасувати рішення загальних зборів сільськогосподарського виробничого кооперативу «Надія» (далі - СГВК «Надія») від 25 січня 2012 року та рішення виконавчого комітету Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області від 29 березня 2012 року № 19; визнати за нею право власності на Ѕ частку спірного житлового будинку як частку у спільному майні подружжя та на Ѕ частку - у порядку спадкування після чоловіка.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 9 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Скасовано рішення загальних зборів СГВК «Надія» від 25 січня 2012 року в частині вирішення питання про продаж ОСОБА_4 житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1.

Скасовано рішення Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області від 29 березня 2012 року № 19 в частині оформлення права власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на зазначений житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами.

У іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 10 березня 2016 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 9 грудня 2015 року скасовано в частині задоволення позову та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та вирішувати питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частиною 3 ст. 335 ЦПК України передбачено, що суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що спірний будинок є об'єктом самочинного будівництва, та, оскільки за даними архівної довідки ОСОБА_5 було виділено присадибну земельну ділянку, на якій він і збудував будинок, суд дійшов висновку про визнання за позивачем на підставі ч. 2 ст. 331, ч. 3 ст. 376 ЦК України права власності на житловий будинок. Крім того, суд першої інстанції виходив із того, що рішення Жидичинської сільської ради від 29 березня 2012 року № 19 про оформлення права власності на житловий будинок за СГВК «Надія» є протиправним, оскільки СГВК «Надія» не надало доказів наявності у нього правовстановлюючих документів на будинок та земельну ділянку, на якій він розташований, а перебування будинку на балансі юридичної особи не може бути підставою для оформлення права власності. Вирішення питання про передачу власності Жидичинською сільською радою об'єкта нерухомості, який перебуває у межах м. Луцька, та рішення про відчуження будинку ОСОБА_4 є неправомірними.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_5 був наймачем спірного будинку, норми Закону України «Про власність» до правовідносин сторін не можуть бути застосовані, оскільки ним не було передбачено передачу у приватну власність об'єкта нерухомості, капітально відремонтованого наймачем під час проживання у ньому; відомості про надання житла ОСОБА_5 для проживання суд вважав відсутніми.

Проте такі висновки є передчасними.

Судом першої інстанції з протоколу засідання правління колгоспу «Ленінська Перемога» від 10 квітня 1970 року встановлено, що ОСОБА_5 було виділено присадибну ділянку площею 0,25 га.

Так, не заперечується сторонами, що будівництво спірного будинку по АДРЕСА_1 розпочато у 1969 році за рахунок колгоспу «Ленінська Перемога» для голови правління ОСОБА_6, після звільнення якого з колгоспу у 1970 році цей будинок надано головному бухгалтеру колгоспу «Ленінська Перемога» Ківерцівського району ОСОБА_5, який проводив його будівництво і реконструкцію.

Після реорганізації колгоспу «Ленінська перемога» спірний житловий будинок перебував на балансі колгоспу ім. Кірова, згодом переданий на баланс КСП «Надія» та на даний час перебуває на балансі сільськогосподарського виробничого кооперативу «Надія», який являється правонаступником колгоспу.

З довідки колгоспу ім. Кірова від 14 листопада 1977 року № 296 судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 проживав у незакінченому будівництвом колгоспному будинку спеціалістів жилою площею 25 кв.м. по АДРЕСА_1. Правління колгоспу ім. Кірова не виділяло кошти на добудову вказаного житлового будинку.

Матеріали справи містять дані про те, що у 1977 році для завершення будівництва та реконструкції будинку необхідно було виконати перелік робіт, проведення яких було запропоновано здійснити ОСОБА_5 за власний рахунок.

З наявних у матеріалах справи квитанцій, накладних та договорів судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 за власні кошти проводили роботи щодо закінчення будівництва та облаштування спірного житлового будинку, здійснили газифікацію та провели водопровід, побудували гараж і сарай.

У 1988 році було складено інвентаризаційну справу на будинок, у якому власником будинку зазначено ОСОБА_5

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року і ОСОБА_7 є його спадкоємцем за законом; нею отримано свідоцтво про право власності на спадкове майно, що складалося із грошового вкладу.

Згідно з висновком експертного будівельно-технічного дослідження від 20 листопада 2015 року № 8352 житловий будинок по АДРЕСА_1 відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, державним будівельним нормам і правилам, санітарним та протипожежним нормам.

Рішенням Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області від 29 березня 2012 року № 19 за наслідками розгляду заяви СГВК «Надія» оформлено право приватної власності на спірний житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який був збудований у 1969 році колгоспом «Ленінська Перемога».

Матеріали справи містять технічний паспорт на будинок, у якому зазначено, що його замовник - сільськогосподарський кооператив «Надія».

Згідно з протоколом засідання загальних зборів СГВК «Надія» від 25 січня 2012 року спірний будинок вирішено відчужити ОСОБА_4

Разом з тим, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 березня 2015 року дані про реєстрацію прав власності на спірний будинок відсутні.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Згідно зі ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За змістом ст. 10 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Зокрема, згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК Українипередбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Вирішуючи справу суд першої інстанції, не визначився з характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягала застосуванню, не встановив фактичні обставини, що мають правове значення для вирішення справи. Крім того, суд не дослідив порядок та підстави виникнення права власності, що були чинними у відповідний період; не з'ясував, які саме перебудови та добудови до житлового будинку були здійснені, яка ступінь його готовності; не сприяв повному і всебічному з'ясуванню обставин справи.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд послався на архівний витяг з протоколу пайовиків КСП «Надія» с. Жидичин Ківерцівського району від 8 квітня 2000 року, відповідно до якого житловий фонд підприємства залишено на балансі господарства.

Разом з тим, з цього витягу не вбачається, що саме спірний житловий будинок по АДРЕСА_1 спочатку перебував у складі житлового фонду колгоспу «Ленінська Перемога», згодом - у КСП «Надія» і з 2000 року - на балансі СГВК «Надія».

Отже, ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції не виконав вимог процесуального права щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи, не перевірив та не дослідив доказів, що містяться у справі, і мають значення для її вирішення, не надав їм відповідної оцінки та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову.

Оскільки суди першої й апеляційної інстанцій порушили норми процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, неправильно застосували норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалені у справі судові рішення - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 9 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Волинської області від 10 березня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О.Кузнєцов
Судді:Т.Л.Ізмайлова О.І.Євтушенко Є.П.Євграфова С.О.Карпенко