Справа № 127/8687/17 Провадження № 22-ц/772/1658/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 33Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого судді Медяного В.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.

за участю секретаря Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Управління Пенсійного фонду України м. Вінниці про відшкодування шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до Державної казначейської служби України, Управління Пенсійного фонду України м. Вінниці про відшкодування шкоди (а.с. 1).

Посилається на те, що листом заступника начальника управління Пенсійного фонду України м. Вінниця ОСОБА_3 від 11 грудня 2015 року № 229/т-2, він був повідомлений про відмову йому в черговій індексації пенсії, так як його пенсія не підлягає індексації.

Позивач вважає такі дії посадових осіб управління Пенсійного фонду України незаконними, та такими, що спричинили йому моральну та матеріальну шкоду, в звязку з чим позивач ОСОБА_2 просив суд стягнути відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 3 342 грн., упущеної вигоди на суму 534,72 гн., моральної шкоди в розмірі 50 000 грн., всього на суму 53 876,72 грн. із коштів Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку на його користь з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с. 13).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 травня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 визнано неподаною та повернуто позивачеві (а.с. 17).

В апеляційній скарзі скаржник ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції від 12 травня 2017 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції, відкрити провадження та почати розгляд по суті. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права.

Сторони у справі до суду апеляційної інстанції не зявилися, позивач ОСОБА_2 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, тому відповідно до вимог ст. 74, ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа розглянута у їх відсутність.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарг, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду від 12 травня 2017 року - скасуванню з передачею даного питання на новий розгляд до суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви позивачеві, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2017 року подану ОСОБА_2 позовну заяву залишено без руху внаслідок порушення позивачем вимог п. 5,6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, не надання позивачем суду документа, що підтверджує сплату судового збору у розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір». Також суд першої інстанції зазначив, що звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», на який посилався позивач, можливе лише в разі надання підтвердження визнання незаконності дій чи бездіяльності органу державної влади, наслідком якого є звернення до суду з позовною заявою про відшкодування шкоди.

Крім того, місцевий суд в ухвалі про залишення позовної заяви без руху вказав на те, що викладення позовної заяви не державною, а російською мовою без перекладу на українську мову, в звязку із тим, що у межах території м. Вінниця російська мова не є регіональною, не відповідає вимогам процесуального закону та звужує права інших сторін процесу, тому також є недоліком позовної заяви, що потребує усунення.

Позивачу було направлено копію вказаної ухвали та надано термін для усунення недоліків не більше пяти днів з дня отримання ухвали.

До суду повернулось поштове повідомлення, відповідно до якого поштове відправлення було вручено адресату 06 травня 2017 року.

На виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 27 квітня 2017 року позивач подав заву від 11 травня 2017 року, в якій стверджує про відсутність недоліків в його позовній заві.

В звязку з цим суд першої інстанції дійшов висновку про те, що, оскільки на його думку позивач не усунув вказані недоліки, позовну заяву ОСОБА_2 слід вважати неподаною та повернути позивачеві.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є передчасним, внаслідок неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення даного питання.

Частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» та статті 3 ЦПК України розяснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_2 позивачеві, суд першої інстанції належним чином не дослідив та не врахував письмові доводи позивача на виконання ухвали суду про залишення його позовної заяви без руху щодо звільнення від слати судового збору даної категорії заяв та дійшов передчасного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви на підставі ч. 2 ст. 121 ЦПК України.

Крім того, законодавче регулювання мови судочинства та офіційне застосування державної мови в цивільному судочинстві врегульовано Конституцією України (ст. 10) Законом України «Про судоустрій та статус суддів» (ст. 12), Законом України «Про засади державної мовної політики» та ст. 7 ЦПК України.

Згідно з цими нормами судочинство в Україні у цивільних, господарських, адміністративних і кримінальних справах здійснюється державною мовою.

Водночас, у відповідності до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про засади державної мовної політики» державна мовна політика України базується на визнанні і всебічному розвитку української мови як державної і гарантуванні вільного розвитку регіональних мов або мов меншин, інших мов, а також права мовного самовизначення і мовних уподобань кожної людини.

Законодавство гарантує громадянам право на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним поданням народних депутатів України та за конституційним поданням Верховної Ради Автономної Республіки Крим щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 15 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (справа про мову судочинства) від 22 квітня 2008 р., вказував на те, що статус української мови як державної є складовою конституційного устрою держави нарівні з її територією, столицею, державними символами. Суди реалізують державну мову, якій державою надано правовий статус обов'язкового засобу спілкування у публічних сферах суспільного життя, у процесі судочинства та гарантують право громадян щодо використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, відповідно до Конституції і законів України.

Як передбачає ст. 10 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 1 лютого 1995 року, ратифікованої Законом України від 9 грудня 1997 року, сторони зобов'язуються визнавати за кожною особою, яка належить до національної меншини, право на вільне і безперешкодне використання мови своєї меншини, приватно та публічно, в усній і письмовій формі.

Повертаючи позовну заяву з підстав викладення її російською мовою, суд першої інстанції зазначених положень не врахував, відійшов від принципів, які дотримується Україна при здійсненні державної мовної політики та допустив порушення норм процесуального права, у звязку з чим фактично перекрив позивачеві доступ до правосуддя.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обовязків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону № 2453-VІ).

За таких обставин, колегією суддів встановлено, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо її законності та обґрунтованості, судом не враховані належним чином доводи позивача щодо наявності підстав для звільнення його від сплати судового збору та можливості подачі ним позову російською мовою, якою він володіє, порушено встановлений порядок для вирішення даного питання, а тому є підстави для її скасування з передачею даного питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4, 303, 304, 307, 312-315, 317 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12 травня 2017 року скасувати та передати дане питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий : /підпис/ ОСОБА_4

Судді : /підпис/ ОСОБА_5

/підпис/ ОСОБА_6

Згідно з оригіналом: