Справа №479/455/17 12.10.2017 12.10.2017 12.10.2017
Провадження №22-ц/784/2084/17
Головуючий у першій інстанції-Репушевський О.В.
Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Шагаєм О.А.,

розглянувши у відсутності сторін у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 22 червня 2017 року у цивільній справі за позовом

Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

(далі ПАТ КБ «ПриватБанк»)

до ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості

У С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 3 липня 2012 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за яким відповідачці відкрито картковий рахунок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на порушення ОСОБА_1 кредитних зобовязань та виникнення станом на 30 квітня 2017 року кредитної заборгованості у розмірі 14 676, 83 грн., в тому числі 267, 07 грн. за кредитом, 10 084, 676 грн. за відсотками, 3 150 грн. пені та комісії, а також та 1 175, 09 грн. штрафів (500 грн. фіксована частина та 675, 09 грн. процентна складова), банк просив стягнути кредитний борг з позичальника.

Відповідачка ОСОБА_1 позов визнала частково, не погодилась з нарахованими відсотками та неустойкою, які вважала завищеними.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 22 червня 2017 року позов задоволено частково. З ОСОБА_1 на користь банку стягнуто 1 485, 35 грн. кредитної заборгованості, з яких 267, 07 грн. за кредитом, 218, 28 грн. за процентами, 500 грн. пені та 500 грн. штрафу.

В апеляційній скарзі банк просив рішення змінити рішення в частині розміру заборгованості за відсотками та неустойкою, задовольнивши позов в повному обсязі. Апелянт посилався на те, що суд не навів обґрунтування зменшення заборгованості за процентами, в тому числі і щодо підвищеної процентної ставки (коефіцієнт 2), а також порушив норми процесуального права.

В судове засідання апеляційного суду сторони не зявились. Про час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 75,76). Справу розглянуто у відсутності сторін.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 526, частин 1 статті 530 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За правилами статті 1048 ЦК (параграф 1 цієї глави) розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Правилами статті 1056-1 ЦК (в редакції на час укладення кредитного договору) передбачені типи процентної ставки, які визначаються договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору, а встановлений договором її розмір не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі сплата неустойки пені та штрафу (стаття 611 ЦК).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

З матеріалів справи вбачається, що 3 липня 2012 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (без номеру) у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (карта «Універсальна»), зі змісту якої вбачається, що ця заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами, а також Тарифами становлять договір про надання банківських послуг (далі Договір) (а.с. 5).

На час укладення Договору діяли Умови та правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 6 березня 2010 року № СП-2010-256 (далі Умови та правила) (а.с. 7-30). З 1 листопада 2012 року обслуговування кредитних карт «Універсальна» здійснювалось за тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна. 55 днів пільгового періоду» (а.с.81).

Строк дії пластикової картки, виданої ОСОБА_1 січень 2016 року (а.с. 120).

За діючими тарифами картки «Універсальна. 55 днів пільгового періоду» базова відсоткова ставка складала 2,5 %, розмір щомісячного платежу - 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячного платежу 25 число кожного місяця.

Відповідно до пунктів 1.1.3.1.9 та пункту 1.1.3.2.3 Умов та правил банк має право змінювати тарифи та інші умови кредитування, про що повідомляти клієнта не менше ніж за 7 днів до запровадження змін, в тому числі і шляхом СМС-повідомлень.

Зміни щомісячної відсоткової ставки до 2,9 % запроваджені наказом СП-2014-6915682 від 18 серпня 2014 року з 1 вересня 2014 року (а.с. 87-88) , а також до 3,6 % наказом №СП-2015-6530356 від 5 лютого 2015 року з 1 квітня 2015 року (а.с. 92).

По всіх витратах, здійснених до введення нових відсоткових ставок нарахування здійснювались за ставками, діючими на час отримання коштів (пункт 3 наказу СП-2014-6915682 від 18 вересня 2014 року).

З матеріалів справи вбачається, що станом на 30 квітня 2017 року ОСОБА_1 має заборгованість за тілом кредиту в розмірі 267,07 грн.

Останнє зняття кредитних коштів відповідачка здійснила 2 червня 2014 року ( а.с.3 зворот), тобто розрахунок процентів за користування кредиту має здійснюватись за ставкою, що діяла на той час 30 % річних (2,5 щомісячно).

Прострочення платежів почалось з 30 червня 2014 року: 35,75 грн. за тілом кредиту та 21,15 грн. за процентами (а.с. 3 зворот).

Розмір процентів, розрахованих за узгодженою процентною ставкою (30% річних) за період з 30 червня 2014 року по 30 квітня 2017 року (1035 днів), складає:

(267,07 грн. х 30 % : 360дн. х 1035дн) + 21,15грн. = 248,85 грн.

Визначений судом першої інстанції день, з якого мають нараховуватись проценти, а саме день внесення останнього платежу (16 вересня 2014 року), не можна вважати початковим строком для обчислення заборгованості за процентами, оскільки платіж 16 вересня 2014 року (50 грн.) здійснено не в повному обсязі.

Водночас, не можна погодитись і з розрахунком процентів, наданих позивачем.

По-перше, цей розрахунок проведено з застосуванням підвищеної процентної ставки ( з 1 вересня 2014 року 34,8%, з 1 червня 2015 року 43,2 %), що суперечить, як зазначено вище, пункту 3 наказу СП-2014-6915682 від 18 вересня 2014 року, оскільки кредитні кошти востаннє отримані відповідачкою 2 червня 2014 року.

По-друге, не можна вважати обґрунтованим і застосування подвійного розміру процентів до простроченої заборгованості.

Такі умови надання кредиту та підстави застосування подвійної процентної ставки до простроченої заборгованості Умовами та правилами (а.с. 13-30) не передбачені, а запровадження цих умов наказом № СП-2014- 6635230 від 2 квітня 2014 року до відома ОСОБА_1 у спосіб, передбачений пунктами 1.1.3.1.9 та 1.1.3.2.3 Умов та правил (СМС-повідомлення), не доводилось.

Зміст розрахунку (а.с. 3 зворот) також свідчить про те, що нарахування процентів за місяць здійснювалось не лише на заборгованість за тілом кредиту, але й на суму несплачених процентів за попередній місяць, що не відповідає змісту статті 1048 ЦК.

Крім того, визначення розміру процентів 10 076,67 грн. за користування 267,74 грн. кредитних коштів не відповідає меті встановлення процентів та спотворює їх зміст як плати за користування кредитом.

Вирішуючи вимоги позивача про стягнення неустойки (пені, штрафу), колегія суддів виходить з наступного.

Умови та правила (розділ «кредитні карти»), в редакції наказу від 6 березня 2010 року №СП-2010-256, які надані позивачем суду першої інстанції, не містять визначення умов нарахування та розміру пені.

В судове засіданні апеляційного суду надійшло письмове повідомлення ПриватБанку, з якого вбачається, що на час укладення кредитного договору (3 липня 2012 року) умови нарахування та розмір пені визначався Памяткою (довідкою), яка мала бути підписані позичальником. Наявність Памятки передбачена і умовами анкети-заяви позичальника (а.с. 5). Внутрішніми наказами банку стягнення пені запроваджено наказом № СП-2015-6530356 від 5 лютого 2015 року.

Такої Памятки (довідки) при укладенні кредитного договору ОСОБА_1 не підписувала.

Відомостей про узгодження з відповідачкою умов нарахування та розміру пені матеріали справи мне містять. Відсутні і данні про наступне повідомлення ОСОБА_1 про зміну умов кредитування шляхом надіслання СМС-повідомлень.

Надані позивачем тарифи (а.с. 6) в частині визначення пені не можна вважати доказом дії цих умов станом на 3 липня 2012 року та доказом ознайомлення ОСОБА_1 саме з цими тарифами. З їх змісту (відомостей про підвищення процентної ставки тощо) вбачається, що ці умови діяли вже після 1 квітня 2015 року.

Таким чином, доводи апелянта про те, що суд першої інстанції мав стягнути пеню у розмірі, розрахованому за Трифами, доданими до позовної заяви (а.с.6), є безпідставними.

Рішення суду в частині стягнення пені (500 грн.) ОСОБА_1 не оскаржувала.

Відповідно до пункту 1.1.5.32 (загальні умови) та пункту 2.1.1.7.6 (кредитні карти) Умов та правил при порушенні строку платежів за будь-яким із грошових зобовязань більш ніж на 30 днів клієнт сплачує штраф в розмірі 500 грн. та 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій.

Враховуючи, що штрафом є неустойка, що розраховується від суми неналежно виконаного зобовязання (стаття 549 ЦК), а фіксована та розрахункові частини є складовими одного виду неустойки (штрафу), то розмір штрафу має розраховуватись за правилами пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил, що складає 525,8 грн. (500 + 5% /267,07 +248,85 грн.).

Отже, колегія суддів, діючи в межах оскарження, вважає, що доведена заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 3 липня 2012 року станом на 30 квітня 2017 року складає 1541,7 грн., в тому числі 267,07 грн. за тілом кредиту, 248,85 грн. заборгованості за процентами, 525,8 грн. штрафу та 500 грн. пені (які відповідачка не оспорює).

Відповідно до статті 88 ЦПК, враховуючи принцип пропорційності судового збору задоволеним вимогам, позивачу має бути відшкодовано 353 грн. судових витрат, сплачених при подачі позовної заяви (1600 грн.) та апеляційної скарги (1760 грн.).

Керуючись статтями 309,316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Кривоозерського районного Миколаївської області від 22 червня 2017 року змінити, збільшити стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банку «ПриватБанк» з 1485, 35 грн. до 1541,7 грн., та судового збору з 161 грн. до 353 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: І.В.Лівінський

ОСОБА_2