Справа № 362/4015/15-ц Головуючий у І інстанції Лебідь-Гавенко Г. М.
Провадження № 22-ц/780/4113/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 20.11.2017
УХВАЛА

Іменем України

20 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Мельника Я.С., Данілова О.М.,

за участю секретаря: Шуляка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного Акціонерного Товариства «Комерційний банк «Надра» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2017 року по справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» (далі уповноважена особа) ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором у розмірі 596, 37 доларів США та 21214 грн. 19 коп.

Вказуючи на те, що 14 листопада 2006 року між ВАТ КБ «Надра», найменування якого змінено на ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 165/П/РП/2006-840, відповідно до умов якого банк надав позичальнику на придбання транспортного засобу в кредит 11256,00 дол. США зі сплатою 10 % річних та з кінцевим терміном повернення до 11 листопада 2011 року. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 7 квітня 2011 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, згідно якого поручитель зобовязалася солідарно відповідати перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобовязань, що витікають з кредитного договору. 12 серпня 2010 року та 7 квітня 2011 року між банком та ОСОБА_3 також було укладено додаткові угоди № 1-3, в яких сторони домовились внести зміни у деякі кредитні зобовязання. Позивач вказав, що свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, натомість ОСОБА_3 своїх зобовязань належним чином не виконував, своєчасно платежі в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих відсотків не вносив, а тому станом на 1 квітня 2015 року у нього утворилася заборгованість, яка була проігнорована відповідачами у досудовій вимозі.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено (т. 1 а.с. 90-94).

Рішенням апеляційного суду Київської області від 3 березня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором в сумі 596,37 доларів США та 21214 грн. 19 коп. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін (т. 1 а.с. 157-160).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 червня 2016 року касаційні скарги ОСОБА_3 та ПАТ КБ "Надра" відхилено, рішення апеляційного суду залишено без змін (т. 2 а.с. 23-26).

Постановою Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року заяву ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10.12.2015 року, рішення Апеляційного суду Київської області від 03.03.2016 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 червня 2016 року в частині вирішення вимог уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до ОСОБА_3 скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2015 року, рішення апеляційного суду Київської області від 3 березня 2016 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 червня 2016 року залишено без змін (т. 2 а.с. 70-73).

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2017 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із висновком суду апелянт подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити його вимоги в повному обсязі, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

За приписами ст. 1 Цивільного процесуального Кодексу України (далі ЦПК України) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність, у тому числі й у судовому порядку.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції достовірно було встановлено, що 14 листопада 2006 року між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником, якого є ПАТ «КБ «Надра») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 165/П/РП/2006-840, згідно з яким ВАТ КБ «Надра» надав ОСОБА_3П кредит на придбання автотранспортного засобу марки DAEWOO, моделі LANOS TF69Y, 2006 року випуску на загальну суму 11256, 00 доларів США із розрахунку 10 % річних до 11.11.2011 року (а.с. 5-6).

Також встановлено, що 07 квітня 2010 року між ВАТ КБ "Надра" та ОСОБА_4П було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором за неналежне виконання ОСОБА_3П, взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору №165/П/РП/2006-840 від 14 листопада 2006 року, в тому числі: повернути до 11 травня 2012 року кредит у сумі 11256,00 доларів США; сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 9,5 % річних, розрахунку фактичної кількості днів у періоді (28-29-30-31/360); сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором; сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня). Поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право Кредитора вимагати виконання зобов'язань, вказаних у п. 1.1 цього договору повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо.

Після укладення кредитного договору сторони неодноразово змінювали його положення шляхом укладення додаткових угод. 07 квітня 2011 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору № 165/П/РП/2006-840 від 14 листопада 2011 року (а.с. 8-20)

Згідно пунктом 1.1 додаткової угоди № 3 від 07 квітня 2011 року визначено кінцевий термін повернення кредиту - 11 травня 2012 року.

Пунктом 2.4 додаткової угоди № 1 від 12 серпня 2010 року встановлено, що порядок погашення суми основної заборгованості відбувається шляхом внесення необхідного платежу, щомісячно до 10 числа поточного місяця, якщо 10 число є небанківським днем, то платіж необхідно внести в останній банківський день, який передує цій даті, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 11 травня 2012 року на умовах, визначених цим Договором.

П. 2.5-2.6 додаткової угоди № 1 від 12 серпня 2010 року встановлено, що комісія та проценти нараховуються щомісяця, у кінці місяця.

Згідно п.2 додаткової угоди № 3 від 07 квітня 2011 року з дати підписання цієї додаткової угоди позичальнику встановлюється щомісячна сума мінімально необхідного платежу відповідно до графіку. Днем останнього платежу визначено 10.05.2015 року сума платежу складає 366, 23 доларів США з яких: тіло кредиту 361,77 доларів США, відсотки -3,02 долара США, комісія -1,44 долара США.

Відповідно до заяви про видачу готівки №NL-7 від 14 листопада 2006 року банк надав ОСОБА_3 11256,00 доларів США (а.с. 28).

Останній платіж за кредитним договором був здійснений ОСОБА_3 16 листопада 2012 року.

Згідно розрахунку заборгованості станом на 1 квітня 2015 року наявна заборгованість за кредитним договором в сумі 1500,97 доларів США, в тому числі : непогашений кредит 437,84 доларів США; несплачені відсотки 107, 79 доларів США; заборгованість по сплаті комісії 50, 74 доларів США; несплачена пеня за прострочення строків виконання зобовязань (відповідно до п. 5.2 додаткової угоди до кредитного договору) 156,97 доларів США; штраф за порушення умов договору (відповідно до п.5.3 додаткової угоди до кредитного договору) 747,63 доларів США, що за курсом НБУ станом на 1 квітня 2015 року становить 35 199,81 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що призначення платежу здійсненого 16 листопада 2012 року ОСОБА_3, ні є періодичним, а є визнання лише певної частини боргу, а відтак така не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності.

Так, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, який ґрунтується на вимогах закону виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обовязку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання предявленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Так, колегія суддів, бере до уваги посилання суду першої інстанції щодо правової позиція викладеної у постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року по справі за у справі за № 6-2170 цс16.

Згідно з вимогами ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 58 ЦПК України. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість. Достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про те, що сплата боржником 16 листопада 2012 року суми коштів в розмірі 189, 88 дол. США (а.с. 3) за черговий щомісячний платіж уже після настання строку виконання основного зобовязання (11 травня 2012 року) не свідчить про те, що такі дії можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних боржником) частин платежу.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з тим, що судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Нових доказів або обставин, які б могли призвести до скасування рішення суду, яке обґрунтоване, апелянт не навів, а колегія суддів їх не встановила.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного Акціонерного Товариства «Комерційний банк «Надра» відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2017 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: