233 № 233/3627/17
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
07 листопада 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Каліуш О. В., за участі секретаря Франчук А.О., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Разом з нею у спірному житловому приміщенні зареєстрований її онук ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Проте, майже півтора роки відповідач у спірному приміщенні житловому приміщенні не проживає, житлом не користується, участі у витратах, повязаних з утриманням будинку не несе, його особистих речей у будинку не має. Місце перебування відповідача на теперішній час їй невідоме.
Оскільки відповідач тривалий час відсутній у спірному житловому приміщенні без поважних причин, вважає, що він має бути визнаний таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала повністю з підстав, наведених у позовній заяві, пояснивши, що з лютого 2016 року відповідач у спірному житловому приміщенні не мешкає, місце його перебування їй невідомо. Просила позов задовольнити в повному обсязі, оскільки мешкати разом з онуком вона не бажає, бо останній за часів спільного проживання застосовував до неї фізичне насильство.
Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав повністю з підстав, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі. При ухваленні рішення просив врахувати ту обставину, що за часів спільного проживання відповідач застосовував до позивача фізичне насильство.
Відповідач ОСОБА_3, будучи згідно із ч.3 ст.76 ЦПК України належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, відомостей про причини неявки не надав, тому суд на підставі до ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (ухвалює заочне рішення).
Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають з таких підстав.
Частина 2 ст. 47 Конституції України гарантує, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.
Судом встановлено, що будинок № 100 по вул. Брестської у м. Костянтинівка Донецької області належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтв про право на спадщину від 04.03.1989 року, від 21.07.2008 року (а.с.7-10, 95).
Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
За статтею 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ч.1). За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї (ч.2).
Відповідач ОСОБА_3 з 28 листопада 2002 року є зареєстрованим у спірному житловому приміщенні як член сімї власника будинку, що підтверджується домовою книгою для реєстрації громадян, які мешкають у будинку № 100 у м. Костянтинівка Донецької області (а.с.11-12).
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Виходячи з аналізу зазначеної норми член сім'ї власника може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, з підстав відсутності понад рік у цьому жилому приміщенні, якщо він був відсутній протягом цього строку підряд без поважних причин, і саме ці факти повинні бути встановлені судом при вирішенні спору згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України.
Позивач, предявляючи позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням вказує на те, що відповідач з лютого 2016 року у спірному житловому приміщенні не проживає без поважних причин.
Проте, суд не може погодитись з даними доводами позивача з огляду на таке.
Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч.1). Докази подають сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.2). Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (ч.3). Доказування не може ґрунтуватися на приміщеннях (ч.4).
У разі, якщо особа для підтвердження своїх вимог перед поданням до суду позову про визнання члена сім'ї таким, що втратив право користування, звертається до органів місцевого самоврядування, то ними складаються акти в різний час протягом певного періоду (в даному випадку протягом 6 місяців) з зазначенням фактів, які підтверджують не проживання особи в житловому приміщенні та втрату інтересу до права користування житлом.
Натомість позивачем надані суду Акти з перевірки паспортного режиму від 15.05.2017 року, від 19.05.2016 року, 10.11.2016 року (а.с. 13-15), не містять опису фактів та обставин, які б підтверджували, що відповідач втратив інтерес до права користування спірним житлом, з яких причин та де перебуває в разі не проживання в будинку та у цьому випадку з яких причин його покинув та чи має останній вільний доступ до житлового приміщення, зокрема ключі від будинку. До того ж, зазначені Акти не містять підпису свідка ОСОБА_4
Тож, Акти з перевірки паспортного режиму від 15.05.2017 року, від 19.05.2016 року, 10.11.2016 року суд визнає неналежними та недопустимими доказами у справі.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4, сусідка сторін, у судовому засіданні пояснила, що відповідача ОСОБА_3 за місцем проживання вона не бачила з лютого 2016 року. Проте, зі слів сусідів та позивача, їй відомо, що ОСОБА_3 іноді зявляється у спірному житловому приміщенні.
Свідок ОСОБА_5, сусід сторін та мешканець будинку № 101 по вул. Брестська у м. Костянтинівка Донецької області, у судовому засіданні пояснив, що відповідач ОСОБА_3 періодично мешкає за місцем реєстрації. Так, він (свідок) останній раз бачив ОСОБА_3 у будинку № 100 по вул. Брестська у м. Костянтинівка Донецької області 10 квітня 2017 року.
З повідомлення про підозру від 20 березня 2017 року (а.с.21-24), копії вироку Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 березня 2017 року (а.с.80) вбачається, що 18 жовтня 2016 року ОСОБА_3 за місцем свого проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснив незаконне виготовлення наркотичного засобу, який поклав між дахом веранди в стінкою будинку за місцем свого проживання за вказаною адресою та став незаконно зберігати наркотичний засіб без мети збуту. 25 лютого 2017 року працівниками поліції в ході проведення обшуку домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Брестська, 100 виявлено та вилучено поліетиленовий пакет з подрібненою речовиною рослинного походження.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що факт відсутності відповідача за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Брестська, 100 без поважних причин протягом року підряд є недоведеним.
При цьому, суд не приймає до уваги свідчення ОСОБА_7, ОСОБА_8, які у судовому засіданні пояснювали, що вони не бачили відповідача за місцем мешкання з літа 2016 року, оскільки, зазначені свідки не підтвердили доводи позивача про відсутність відповідача у спірному житловому приміщенні з лютого 2016 року та не назвали причини відсутності відповідача у спірному житловому приміщенні.
Суд також не приймає до уваги доводи сторони позивача про те, що під час спільного проживання відповідач застосовував до неї фізичне насильство, а тому він має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням та вважає їх безпідставними, з огляду на те, що відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Позивачем заявлена про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням з підстави, передбаченої ч.2 ст. 405 ЖК України, яка під час розгляду справи на іншу підставу (порушення правил співжиття) змінена не була.
Тож, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням з підстав, передбачених ч.2 ст. 405 ЦК України слід відмовити у звязку з недоведеністю.
Керуючись ст.ст. 209, 214-215,226 ЦПК України, суд
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити в повному обсязі.
Встановити строк для ознайомлення сторін з повним рішенням 13 листопада 2017 року, відклавши до цього строку складання повного рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: О.В. Каліуш