РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2017 року Богунський районний суд міста Житомира

в складі: головуючого судді Гумен Н.В.

при секретарі: Скришевській О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна заборгованість за кредитним договором № ML-010/066/2007 від 10.10.2007 року, у загальному розмірі 60217,09 дол. США, що еквівалентно 1494347,31 грн. по курсу НБУ станом на 04.08.2016 р. та всі судові витрати, понесені позивачем по цій справі віднести на рахунок відповідачів, мотивуючи позов тим, що 10.10 2007 р. між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» був укладений кредитний договір № ML-010/066/2007 про надання кредиту в сумі 69324,50 дол. США строком до 10.10.2022 р. Також 17.12.2008 р. в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором був укладений договір поруки № SR-010/066/2007, згідно якого ОСОБА_2 поручився за виконання умов кредитного договору за позичальника ОСОБА_1 27.09.2012 р. між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги, згідно з яким Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № ML-010/066/2007 від 10.10.2007 р. Відповідно до умов кредитного договору, позивач свої зобов'язання перед відповідачем виконав повністю, кредитні кошти отриманні ОСОБА_1 в сумі 69324,50 дол. США. В звязку з тим, що ОСОБА_1 не було дотримано умов кредитного договору, позивачем здійснено вимогу дострокового виконання зобовязань за договором в повному обсязі. Так, позивач направив відповідачам вимогу про погашення заборгованості. На листи попередження та телефонні дзвінки відповідачі не відреагували, ніяких кроків до сплати кредитних коштів не зробили, вони продовжують ухилятись від виконання зобов'язань по кредитному договору, у звязку з чим станом на 04.08.2016 р. заборгованість за кредитним договором складає 60217,09 дол. США, що станом на 04.08.2016 р. еквівалентно 1494347,31 грн. по курсу НБУ.

В судове засідання представник позивача не зявився, однак надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, її представник ОСОБА_3 надав заяву про розгляд справи без їхньої участі, проти задоволення позову заперечив та просив відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи (а.с. 117), відповідно до яких, представник вважає, що позивач використав право на дострокове стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, надіславши 31.03.2013 року досудову вимогу ОСОБА_2 про необхідність дострокового погашення всієї кредитної заборгованості, що підтверджується описом вкладень в цінний лист та оригіналом досудової вимоги. Отже, предявивши таку вимогу, змінив строк виконання основного зобовязання, а тому перебіг позовної давності почався з наступного дня закінчення строку розгляду досудової вимоги, тобто з 30.04.2013 року, а з даним позовом правонаступник банка звернувся до суду 06.10.2016 року, тобто з пропуском встановленого ст. 257 ЦК України строку позовної давності, що є наслідком застосування положень п. 2.1.5.1 додаткового договору № 2 до кредитного договору, укладеного 06.07.2011 року між банком та ОСОБА_1, відповідно до якого, у випадку невиконання позичальником боргових зобов'язань чи невиконання позичальником або третіми особами інших умов кредитного договору, цього додаткового договору, документів забезпечення ти/чи будь-яких інших умов договорів (правочинів), укладених між банком та позичальником, та/чи між банком та третіми особами, що існували на момент укладення кредитного договору чи цього додаткового договору, чи таких, що будуть укладені в майбутньому, понад 30 календарних днів, сторони домовились, що банк вважається таким, що реалізував своє право щодо вручення позичальнику вимоги про виконання боргових зобовязань у повному розмірі, а позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору та цього додаткового договору, та отримав вимогу банку, в звязку з чим позичальник зобовязаний погасити боргові зобовязання в повному розмірі протягом 30 календарних днів, що слідують за останнім днем строку порушення зобов'язань. Останній платіж за договором ОСОБА_1 внесла в квітні 2012 року, пізніше уточнила що 12.03.2012 року, а тому виходячи з вказаного положення договору, банк до 01.06.2012 року реалізував своє право вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі, а тому з 01.07.2012 року почався перебіг позовної давності. Тому на підставі вищевикладеного просить відмовити у задоволенні позову у звязку з пропуском позивачем строку позовної давності. (а.с. 142)

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, його представник ОСОБА_4 надав заяву про розгляд справи без їхньої участі, проти задоволення позову заперечили та просили відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи (а.с. 112-114), мотивуючи свої вимоги тим, що 21.03.2013 року позивач направив на адресу поручителя ОСОБА_2 досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором ML-010/066/2007 від 10.10.2007 року, а саме сплатити залишок заборгованості за кредитом у розмірі 56438,14 дол. США та суму відсотків за користування кредитом у розмірі 3778,96 дол. США, однак поручитель ОСОБА_2 після отримання письмові вимоги у 30-денний строк її не виконав, а тому вважає, що направивши досудову вимогу, позивач змінив строк виконання основного зобовязання і був зобовязаний звернутися із позовною заявою протягом 6 місяців з дати невиконання поручителем вимоги про дострокове повернення коштів, що передбачено ч. 4 ст. 559 ЦК України, а звернувся лише 06.10.2016 року, пропустивши строки позовної давності за правом вимоги до поручителя, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_2

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, врахувавши позицію учасників судового розгляду, приходить до наступного.

Як убачається з матеріалів справи, 27.09.2012 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі продажу кредитного портфелю. Згідно з цим договором Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» продав (переуступив), а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло кредитний портфель, зокрема кредитний договір № ML-010/066/2007 від 10.10.2007 року (а.с. 24-43).

Судом встановлено, що 10.10.2007 р. між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», був укладений Кредитний договір № ML-010/066/2007, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 69324,50 дол. США на споживчі цілі строком до 10.10.2022 р. (а.с.6-14).

Згідно з п. 1.1 частини 2 кредитного договору позичальник зобовязалася прийняти, належним чином використати та повернути позивачу суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобовязання, як вони визначені в Кредитному договорі.

З метою забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_1 перед позивачем за кредитним договором 17.12.2008 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № SR-010/066/2007, згідно з яким поручитель поручився перед позивачем за виконання ОСОБА_1 усіх її зобовязань за кредитним договором (а.с.16-17).

Сторонами не заперечується, що свої зобовязання перед ОСОБА_1 банк виконав повністю та надав кредитні кошти, відповідно до умов вищезазначеного кредитного договору.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач ОСОБА_1 порушила умови вищезазначеного кредитного договору та допустила заборгованість, яка станом на 04.08.2016 р. складає 60217,09 дол. США, що еквівалентно станом на 04.08.2016 року 1494347,31 грн. по курсу НБУ.

Розмір заборгованості підтверджено змістом розрахунку, приєднаного до матеріалів справи та стороною відповідачів не спростовувалися (а.с. 22).

Разом з тим, відповідачка ОСОБА_1 просила застосувати наслідки спливу строку позовної давності до кредитних правовідносин, які є предметом цієї справи, у звязку з чим, відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач використав право на дострокове стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, надіславши 31.03.2013 року досудову вимогу ОСОБА_2 про необхідність дострокового погашення всієї кредитної заборгованості, чим змінив строк виконання основного зобовязання а також оскільки останній платіж за кредитним договором ОСОБА_1 внесла в квітні 2012 року, пізніше уточнила що 12.03.2012 року, а тому враховуючи п. 2.1.5.1 додаткового договору № 2 до кредитного договору за яким у випадку невиконання позичальником боргових зобовязань понад 30 календарних днів, сторони домовилися, що банк вважається таким, що реалізував своє право щодо вручення позичальнику вимоги про виконання боргових зобовязань у повному розмірі, а позичальник вважаться таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору та додаткового договору та отримав вимогу банку, у звязку з чим позичальник зобовязаний погасити боргові зобовязання в повному розмірі протягом наступних 30 календарних днів, що слідують за останнім днем строку порушення зобовязання, а тому на думку відповідача банк реалізував своє право вимоги про дострокове повернення кредиту в повному розмірі, а тому з 01.07.2012 року почався перебіг позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За частинами першою, пятою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до частини 1 статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно з частиною 1 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно з частиною 1 статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Згідно з частиною 2 статті 252 ЦК України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Зі змісту кредитного договору № ML-010/066/2007 від 10.10.2007 року визначено, що дата остаточного повернення кредиту 10 жовтня 2022 року. (а.с. 6)

Також пунктом 1.6.1 кредитного договору визначено, що позичальник зобовязаний повністю повернути банку суму отриманого за договором кредиту не пізніше дати остаточного повернення кредиту та відповідно до умов встановлених ст. 1.5 договору.

Крім того, за умовами кредитного договору банк має право вимагати дострокове виконання боргових зобовязань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем своїх боргових чи інших зобовязань (п. 1.9 кредитного договору).

З досудовою вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором позивач звернувся до відповідача ОСОБА_1 листом від 17.08.2016 року. (а.с. 20)

З досудовою вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором позивач звернувся до відповідача ОСОБА_2 листом від 21.03.2013 року. (а.с. 78)

Разом з тим, відповідачка ОСОБА_1 не надала суду інших досудових вимог про погашення заборгованості за спірним кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 2 ст.58 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до чинного процесуального законодавства висновок експерта є доказом у цивільній справі.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто строку виконання зобов'язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, надіславши 17.08.2016 року претензію (вимогу) боржнику про дострокове негайне повернення всієї суми кредиту й пов'язаних з ним платежів (відсотків).

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після одержання такої вимоги.

Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у жовтні 2016 року.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позову в частині позовних вимог до ОСОБА_1 застосувавши наслідки спливу строку позовної давності, оскільки з досудовою вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором від якої починається початок перебігу строку позовної давності банк звернувся до ОСОБА_1 - листом від 17.08.2016 року, а у 21.03.2013 року банк звернувся з досудовою вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором до іншого відповідача ОСОБА_2, який являється поручителем по справі та з яким визначені інші договірні правовідносини, а саме укладений договір поруки.

Разом з тим, сторони кредитного договору встановили строк дії договору до 10.10.2022 року, а тому за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - із закінченням строку дії договору (ст. 261 ЦК України), оскільки за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається після закінчення терміну виконання.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

А тому оскільки строк дії договору сторонами визначено до 10.10.2022 року, однак пред'явивши вимогу 17.08.2016 року про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому саме цією датою в даному випадку визначається початок перебігу строку позовної давності.

Згідно ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 4 ст. 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Разом з тим, стороною відповідача ОСОБА_2 було подано до суду заяву про застосувати наслідків спливу строків позовної давності до правовідносин, які виникають з договору поруки, які є предметом цієї справи, у звязку з чим, відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Нормою ч.3 ст. 267 ЦК встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Згідно п. 3.4. договору поруки № SR-010/066/2007 від 17.12.2008 року, обовязок поручителя виконати боргові зобовязання виникає при отриманні від кредитора відповідної вимоги. Така вимога вважається отриманою поручителем, якщо кредитор надіслав її поштою за адресою, вказаною в цьому договорі. Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Так, у матеріалах справи міститься досудова вимога, яка була надіслана Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" на адресу ОСОБА_2, у якій позивач вимагав достроково виконати боргові зобовязання позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором протягом 30 календарних днів з дати отримання вимоги (а.с. 78). Згідно поштового штемпеля, який проставлений на описі вкладення в цінний лист, вимога направлена на адресу поручителя 31.03.2013 року (а.с. 77).

Згідно п. 3.4. договору поруки № SR-010/066/2007, з 31.03.2013 року вимога вважається отриманою поручителем та почався відлік шестимісячного терміну, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України для предявлення вимоги до поручителя.

Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 06.10.2016 року, тобто зі спливом строку позовної давності на звернення до суду.

ОСОБА_5 позиція Верховного суду України викладена у рішеннях від 9 листопада 2016 року у справі №6-2251цс16.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості слід відмовити, оскільки позивачем при зверненні до суду пропущено строк позовної давності.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» передбачено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК. частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача ОСОБА_1 понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору на його користь.

На підставі ст. ст. 525, 526, 553, 554, 610, 1048, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 158, 169, 212-215, 224 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" заборгованість у розмірі 60217,09 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 1494347,31 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 22415,21 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.В. Гумен