У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Карпенко С.О., ЛеванчукаА.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Друга полтавська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 14 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 04 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що її матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, на праві власності належав житловий будинок по АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 02 січня 2003 року. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 є позивачка та її сестра ОСОБА_5, які звернулися до Другої полтавської держаної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.

Вказувала, що на час смерті її матір була похилого віку - 87 років, перебувала у безпорадному стані, не мала змоги обслуговувати себе, потребувала постійного стороннього догляду, а з 2009 року не ходила. Постійний догляд за матір'ю здійснювача позивачка, після смерті ОСОБА_6 увесь тягар, пов'язаний з організацією її поховання ліг на неї.

Оскільки ОСОБА_5 відмовилася здійснювати догляд за матір'ю, тільки інколи провідувала її, ухилялася від надання допомоги і не давала грошей на придбання ліків, просила усунути ОСОБА_5 від права на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 14 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 04 травня 2017 року, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є дочками ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 16).

На підставі рішення Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради від 24 грудня 2002 року № 646 ОСОБА_6 видано свідоцтво про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 (а. с. 22, 23).

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Частиною 1 ст. 10 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57−60 ЦПК України.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 померла у віці 87 років, проте на час смерті не була визнана інвалідом. Відповідно до медичної картки амбулаторного хворого з Полтавського обласного психоневрологічного диспансеру (далі − ПОПНД) ОСОБА_6 з 1989 року по 2012 рік перебувала на диспансерному обліку в ПОПНД з діагнозом: «рекурентний депресивний розлад» та її близькими родичами зазначені онука та дочка ОСОБА_4

У картці амбулаторного хворого під час огляду лікарями за період з 2007 року по 28 лютого 2012 року зазначено, що «ОСОБА_6 привітна, займається домашніми справами, сама себе обслуговує».

28 лютого 2012 року ОСОБА_7 знята з диспансерного обліку, переведена на «К» спостереження та після зняття з диспансерного обліку оглядалась лікарем ПОПНД двічі: 09 липня 2012 року та 22 вересня 2015 року.

Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність беззаперечних доказів перебування ОСОБА_7 у безпорадному стані та потреби у постійній сторонній допомозі. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт свідомого ухилення відповідачки від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю та потреби ОСОБА_7 в отриманні такої допомоги.

Таким чином, суди обґрунтовано відмовили у позові. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої й апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 14 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 04 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Карпенко С.О. Леванчук А.О.