У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Київської області від 8 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки загальною площею 0,1 га з кадастровим номером НОМЕР_1, яка розташована на території Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори Києво-Святошинського району Київської області Бурлаковою Н.К. Зазначає, що у період з 1 травня 2015 року по 10 червня 2016 року ОСОБА_4 встановлена огорожа, яка приєднала належну йому земельну ділянку 0,1 га до ділянки 2 га, яка належить ОСОБА_4 При встановлені огорожі, відповідачем знищені межові знаки, які були встановлені у 2014 році. Також вказує на те, що своїми діями ОСОБА_4 завдала йому значної матеріальної шкоди, у зв'язку з чим, він вимушений звернутись з даним позовом до суду.

Просив зобов'язати ОСОБА_4 звільнити земельну ділянку НОМЕР_1, яка розташована на території Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Стягнути з відповідача на свою користь завдану майнову шкоду у розмірі 3 тис. грн, 5 тис. грн на відшкодування завданої моральної шкоди та витрати по сплаті судового збору. Зобов'язати відповідача встановити межові знаки земельної ділянки, яка належить ОСОБА_4 і яка межує з його земельною ділянкою.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 березня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_4 звільнити земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером НОМЕР_1, яка розташована на території Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області шляхом перенесення її самовільно встановленого паркану за межі земельної ділянки, належної ОСОБА_3 Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 завдану майнову шкоду у розмірі 3 тис. грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн 20 коп. У решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 8 грудня 2016 року рішення районного суду скасоване та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив із того, що позивач надав суду акт прийомки-передачі межових знаків та зберігання, акт земельної комісії від 9 червня 2015 року, з яких убачається, що земельна ділянка огороджена парканом, а тому наявні підстави для часткового задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, виходив із того, що позивачем не доведено ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог і заперечень, а тому з урахуванням положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України, відсутні правові підстави для задоволення позову.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами установлено, що ОСОБА_3 відповідно до договору купівлі - продажу земельної ділянки від 17 червня 2014 року, посвідченого державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори Києво-Святошинського району Київської області, належить земельна ділянка з кадастровим № НОМЕР_1, яка розташована на території Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

ОСОБА_3 також зазначено, що у період з 1 травня 2015 року по 10 червня 2016 року ОСОБА_4 встановлена огорожа, яка приєднала його земельну ділянку до належної їй земельної ділянки, що завдало йому також матеріальної та моральної шкоди.

Згідно із актом здачі-приймання робіт (надання послуг) від 30 жовтня 2014 року товариством з обмеженою відповідальністю «Земсервіс груп» виконано винос земельної ділянки в натурі (на місцевості) з встановленням межових знаків в адміністративних межах Крюковщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Відповідно до акту земельної комісії від 9 червня 2015 року, при перевірці встановлено, що земельні ділянки огороджені сіткою громадянкою ОСОБА_4 У присутності геодезичної служби та представника земельної комісії були наміри визначити межові знаки земельних ділянок в натурі, проте сусідкою ОСОБА_4 перешкоджався вільний доступ до земельних ділянок.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Проте суд апеляційної інстанції у порушення положень ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог; які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; не надав належної правової оцінки доводам сторін та наданим ними доказам; не перевірив чи надано позивачем належні та допустимі докази на вказаних обставин, що є її процесуальним обов'язком згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України, а обмежився лише висновком про те, що позивачем не доведено ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 8 грудня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.П.Штелик