Справа № 350/739/17
Провадження № 22-ц/779/1620/2017
Головуючий у 1 інстанції Максимів І. В.
Суддя-доповідач Максюта
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки і піклування Рожнятівської РДА, про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рожнятівського районного суду від 19 вересня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

В березні 2016 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2, третя особа орган опіки і піклування Рожнятівської РДА про позбавлення батьківських прав, в обґрунтування якого зазначила, що вона з відповідачем є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до рішення Рожнятівського районного суду від 18.02.2015 року шлюб між нею та ОСОБА_2 розірвано. З того часу колишній чоловік з дитиною не спілкується, життям, здоров'ям та вихованням сина не цікавиться, створив нову сім'ю та має дитину від нового шлюбу. Зазначила, що син часто хворіє, перебуває на стаціонарному лікуванні та потребує постійного лікування з приводу хронічного захворювання. Вважає, що зазначені обставини є підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 19 вересня 2017 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 750 (сімсот п'ятдесят) гривень щомісячно, починаючи з 06 червня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Не погодившись з даним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження фактичних обставин справи. Зазначає, що висновки суду щодо визнання заявленого цивільного позову і не заперечення з приводу позбавлення його батьківських прав щодо сина не відповідають обставинам справи, оскільки він не визнавав позов, а навпаки пояснив суду, що з моменту народження дитини колишньою дружиною та її батьками, які стверджують, що він не є батьком сина, чиняться перешкоди у спілкуванні, вихованні ним дитини та наданні їй матеріальної допомоги. Також вказана обставина стала підставою для його звернення в суд з позовом про виключення запису про батьківство з актового запису про народження дитини. Не погоджується апелянт і з висновком органу опіки та піклування Рожнятівської РДА від 07.08.2017 року щодо доцільності позбавлення його батьківських прав, який суд безпідставно взяв до уваги, оскільки даний висновок є неповним, прийнятим без врахування пояснень його як батька з приводу об'єктивності причин невиконання ним батьківських обов'язків відносно дитини з вини позивачки та її батьків. Крім того, суд першої інстанції, прийнявши рішення про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів, вийшов за межі повноважень, задовольнивши незаявлену позовну вимогу, чим допустив грубе порушення норм матеріального та процесуального права.

Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Сторони у судове засідання не з'явилися, про день, місце та час судового розгляду справи повідомлені належним чином.

Вважаючи, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, тому колегія суддів розглянула справу за їх відсутності..

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.303 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В ч.1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Задовольняючи позов щодо позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з положень частини 1 та ст. 164 Сімейного Кодексу України, встановивши, що відповідач є батьком дитини, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не цікавиться вихованням та здоров'ям, жодним іншим чином не приймає участі у житті дитини, за відсутності будь-яких перешкод до цього, врахувавши байдуже ставлення відповідача до дитини та визнання ним позову, дійшов висновку про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Стягуючи аліменти, суд виходив з положень ч.2 ст.166, ч.3 ст.166,ст.180 ,ч.2 ст.182,ч.1 ст.191 СК України, врахувавши стан здоров'я дитини, а також вимоги закону про те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, прийшов до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти в твердій грошовій сумі на утримання дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 750 (сімсот п'ятдесять) гривень щомісячно, починаючи стягнення з 06 червня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.04.2012 року, а рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2015 року шлюб між ними розірваний, неповнолітнього ОСОБА_3 залишено проживати з матір'ю. (а.с. 7)

Згідно свідоцтва про народження від 15.01.2014 року ОСОБА_1 є матір`ю, а ОСОБА_2 є батьком дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.5,19)

Зі змісту довідки від 15 січня 2014 року, виданої Липовицькою сільською радою, встановлено, що позивач з сином ОСОБА_3 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 (а.с.6).

Із виписок із медичних карт амбулаторного (стаціонарного) хворого Івано-Франківської ОДКЛ №9285/16 та №10843/16 встановлено, що малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, знаходився на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні з 17 по 29.08.2016р. та з 26.09. по 07.10.2016р., встановлений остаточний діагноз «ідіопатична генералізована епілепсія, тоніко-клонічні судоми, затримка статичного та психомовленнєвого розвитку». (а.с.8-11).

07 серпня 2017 року комісія з питань захисту прав дитини органу опіки та піклування Рожнятівської районної державної адміністрації від 07 серпня 2017 року №335/04-13 надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дитини ОСОБА_3 (а.с.32), зі змісту якого вбачається, що об'єктивних причин невиконання ОСОБА_3 своїх батьківських обов'язків комісією з питань захисту прав дитини не встановлено. З пояснень ОСОБА_1 встановлено, що її колишній чоловік з моменту розірвання шлюбу з дитиною не спілкується, допомоги у вихованні та утриманні малолітнього сина не надає, життям дитини не цікавиться. Дитина часто хворіє та перебуває на стаціонарному лікуванні, проте батько не цікавиться станом здоров'я сина, не допомагає в лікуванні ні морально, ні фінансово. Окрім того, при лікуванні часто виникає необхідність присутності батька або отримання його згоди при проведенні певних медичних процедур або обстежень, отримати яку немає можливості. З пояснень ОСОБА_2 встановлено, що вже близько трьох років він дитину не бачив, йому невідомо як син виглядає, не відвідував його та не допомагав матеріально, також у нього немає бажання робити це надалі. Подав заяву про згоду на позбавлення його батьківських прав. (а.с.32).

У матеріалах справи міститься заява відповідача від 11.07.2017р., зареєстрована Рожнятівським районним судом 24 липня 2017 року за вхідним № 3733, відповідно до якої ОСОБА_2 інформував суд про визнання позову про позбавлення батьківських прав та просив справу розглянути за його відсутності (а.с.27)

Правовідносини між сторонами регулюються положеннями ст. 164 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого, - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Зазначені вище положення закону повинні бути застосовані у кожній конкретній справі, виходячи з її обставин та інтересів дітей.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

З урахуванням наведеного суд обґрунтовано дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав на підставі ст.164 СК України та з урахуванням роз'яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення про позбавлення батьківських прав».

Крім того, визначальною обставиною у цій справі є особиста заява відповідача про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав (а.с.27).

Згідно положень ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що проти позовних вимог про позбавлення його батьківських прав не заперечує, позовні вимоги визнає (а.с.27).

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок суду про визнання відповідачем позовних вимог не відповідає обставинам справи, не заслуговує на увагу та спростовується наявною у справі заявою, а також наданими відповідачем (апелянтом) поясненнями в судовому засіданні суду першої інстанції про те, що він добровільно залишив дитину проживати з матір'ю та проживає окремо від них, не піклується про духовний розвиток та стан здоров'я сина. При тому відповідачем не надано суду жодних доказів про те, що колишньої дружиною та її батьками створювались йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з сином, жодних доказів з цього приводу апелянтом не представлено і суду апеляційної інстанції.

Посилання апелянта на те, що висновок органу опіки та піклування Рожнятівської РДА є прийнятим за неповноти проведення перевірки та без його пояснень щодо об'єктивності причин невиконання ним батьківських обов'язків щодо дитини з вини позивача та її батьків, спростовуються викладенням у висновку пояснень відповідача, які не суперечать поясненням, наданим у судовому засіданні. Крім в судовому засіданні у суді першої інстанції відповідач підтвердив, що його викликали на засідання комісії, де він написав заяву про те, що не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав.

Колегія суддів вважає, що заслуговують на увагу доводи позивача про те, що через відсутність контакту між відповідачем та дитиною ускладнюється отримання дозволу батька на проведення необхідних лікувальних процедур та медичних маніпуляцій під час лікування дитини.

Що стосується рішення суду в частині стягнення аліментів, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Обставини, які суд повинен врахувати при визначенні розміру аліментів, передбачені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України. Ці обставини стосуються як дитини, так і платника аліментів: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до з ч.1,ч.2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму встановлено на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні.

Відповідач по справі є працездатною особою, має задовільний стан здоров'я, працює на сезонних роботах в Польщі, має нестабільний дохід, про що в судовому засіданні суду першої інстанції зазначив, що спроможний сплачувати аліменти в розмірі 750 грн.

Посилання апелянта на ту обставину, що позивачкою заперечувалось стягнення аліментів з відповідача на користь сина, є безпідставними, оскільки відповідно до положень 179 Сімейного Кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

В силу частини 2 статті 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Виходячи з цих положень закону, колегія суддів дійшла висновку, що суд не вийшов за межі позовних вимог, вирішивши позов про стягнення аліментів, оскільки дії позивача при здійсненні батьківських прав щодо подання позову в інтересах дитини, не в повній мірі відповідають інтересам дитини щодо матеріального забезпечення.

Крім того, судом стягнуто аліменти у розмірі, близькому до мінімального розміру аліментів, визначеного законом.

Визначений судом розмір аліментів відповідає віку дитини, обставинам перебування її на утриманні позивача, нерегулярності доходу відповідача, вартості життя та необхідності здійснення витрат як для забезпечення соціально-побутових потреб, розвитку, навчання, здоров'я дитини, так і необхідності здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб і самого відповідача.

На підставі наведеного доводи апеляційної скарги про те, що суд неправомірно стягнув аліменти на користь позивача без заявлення відповідної позовної заяви, не заслуговують на увагу.

Та обставина, що апелянтом оспорюється батьківство, про що поданий відповідний позов, не може бути підставою для відмови у позові про позбавлення батьківських прав на час його вирішення, а може бути підставою для перегляду цього рішення за нововиявленими обставинами у разі задоволення такого позову.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рожнятівського районного суду від 19 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: І.О. Максюта

О.В. Пнівчук

О.О. Томин