Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1745/17
Провадження №: 2/332/832/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2017 р. м.Запоріжжя

Заводський районний суд міста Запоріжжя у складі:

Головуючого судді: Федоренка О.І.;

при секретарі: Івановій Д.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 17458,78 грн., обґрунтовуючи вимоги тим, що 04.06.2014 р. між сторонами був укладений кредитний договір № б/н, та відповідач отримала кредит у розмірі 5910,31 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника та Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт. Відповідач своєчасно не сплачувала заборгованість по кредиту, що й призвело до утворення заборгованості. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станомна 11.06.2017 року має заборгованість за кредитом в сумі 17458,78 грн. з яких: 5910,32 грн. заборгованість за кредитом; 3245,47 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 7565,12 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 737,87 грн. штраф.

В судове засідання представник позивача не зявився, наддавши суду заяву в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі просить задовольнити.

Відповідач та представник відповідача в судове зсідання не зявилась надавши заяву в якій просить проводити розгляд справи у її відсутність на підставі наданих заперечень, проти задоволення позову заперечує, просить відмовити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази по справі суд встановив певні юридичні факти та відповідні до них правовідносини.

Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 04.06.2014 р. між сторонами був укладений кредитний договір № б/н, та відповідач отримала кредит у розмірі 5910,32 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, договір складається з заяви позичальника та Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт (а.с.5-30).

Таким чином, на підставі наданих письмових доказів судом встановлено, що між сторонами був укладений договір, відповідно до умов якого, сторонами були прийняті на себе взаємні права та обовязки.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається.

Відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 11.06.2017 року має заборгованість 17458,78грн., яка складається із наступного: заборгованість за кредитом 5910,32 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 3245,47 грн., заборгованість за пенею та комісією 7565,12 грн., а також штраф відповідно умов кредитного договору: 737,87 грн. (а.с.4). Отже, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконала взяті на себе зобовязання, внаслідок чого утворилась заборгованість і у позивача виникло право вимагати її повернення.

Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з ч. 4. ст. 631 Цивільного кодексу України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України однією з форм відповідальності за порушення зобовязання є сплата неустойки, у вигляді штрафу або пені.

Разом з цим суд вважає, що позовні вимоги про стягнення штрафу на суму 737,87 гривень не підлягає задоволенню з нижченаведених підстав.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року.

Обовязок відповідача щодо сплати пені на користь позивача за прострочення оплати банківських послуг передбачена п.2.8 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт(а.с.6).

Враховуючи викладене, виходячи із передбаченого статтею 629 ЦК України принципу обов'язковості договору, положень ч. 1 ст.546 та ст. ст. 548, 549 ЦК України вимоги банку про стягнення штрафу є необґрунтованими.

У відповідності до ст.88 ЦПК України підлягає відшкодуванню понесені позивачем судові витрати в розмірі задоволених позовних вимог 16720,91*100%/17458,78=96% - задоволених позовних вимог, 1600*96%/100%=1536 грн. сума судових витрат, що підлягає стягненню

Керуючись ст.ст.258,260,261,526,527,530,536,629 ЦК України та ст.ст. 10,14,57-60,88,208-209,212-215,218,294 ЦПК України,

-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1(ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.06.2014 року в розмірі 16720,91 грн., і судовий збір в розмірі 1536 грн.

В решті вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, без участі яких постановлено рішення, в той же строк з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.І.Федоренко