Справа №752/6520/16-ц
Провадження № 2/752/707/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12.09.2017 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Марченко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення страхоого відшкодування.

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 21.08.2015 р. за участю транспортного засобу «КІА» д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1, та транспортного засобу «Субару» д.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2

З врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог позивач просив суд стягнути з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» суму страхового відшкодування в розмірі 17026,53 гривні, пеню в розмірі 779,76 гривень, 3% річних в розмірі 772,36 гривень, втрати від інфляції в розмірі 2124,98 гривень, а також стягнути з відповідача ОСОБА_2 втрату товарної вартості транспортного засобу в розмірі 18626,89 гривень, різницю між розміром завданих збитків та сумою страхового відшкодування, що повинно бути сплачено Страховою компанією, в розмірі 10742,24 гривні, франшизу в розмірі 500 гривень, вартість послуг з оцінки матеріального збитку в розмірі 740 гривень, оплату юридичних послуг в сумі 3000 гривні, моральну шкоду в розмірі 5000 гривень.

В ході судового розгляду позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 уклали мирову угоду, умови якої були затвердженні судом та провадження у справі в частині вимог до відповідача ОСОБА_2 закрито.

Крім того, зважаючи на те, що ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» було частково сплачено суму страхового відшкодування та суму пені, позивач 21.04.2017 р. подав заяву про зміну розміру позовних вимог, відповідно до якої просив суд стягнути суму страхового відшкодування в розмірі 17026,62 гривні, пеню в сумі 8274,18 гривень, 3% річних в розмірі 962,64 гривні, втрати від інфляції в розмірі 4581,20 гривень, а також суму судових витрат у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.08.2015 р. за участю транспортного засобу «КІА» д.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1, та транспортного засобу «Субару» д.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, сталась дорожньо-транспортна пригода.

Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м.Києва від 01.10.2015 р. ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно звіту № 2781 від 01.09.2015 р. про оцінку транспортного засобу загальна вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «КІА», становить 79781,07 гривень, яка складається з вартості відновлювального ремонту в розмірі 61154,18 гривень та втрати товарної вартості колісного транспортного засобу в розмірі 18626,89 гривень.

Відповідно до акту виконаних робіт від 26.09.2015 р., складеного Філією «Бровари-Авто» ПАТ «Українська автомобільна корпорація», фактично загальна вартість необхідних для ремонту запчастин та робіт склала 60242,24 гривні.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Субару» д.н. НОМЕР_2 була застрахована ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» згідно Полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/4525331..

Позивач посилається на те, що 10.11.2015 р. він звернувся до Страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування.

Однак, відповідач 28.07.2016 р. в ході розгляду справи частково здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 32437,47 гривень, в зв»язку з чим з відповідача підлягає стягненню решта суми страхового відшкодування з врахуванням ліміту відповідальності Страховика (49500 гривень) в розмірі 17026,53 гривні.

В зв»язку з порушенням відповідачем строків виплати страхового відшкодування позивач просить стягнути з відповідача не лише суму страхового відшкодування, але і пеню за період з 01.03.2016 р. та на підставі положень ст.625 ЦК України стягнути з ПрАТ «УТСК» 3% річних від суми несвоєчасно сплаченого страхового відшкодування та інфляційні збитки за аналогічний період.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просили суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на те, що відповідачем були порушені вимоги Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» при здійсненні виплати страхового відшкодування, хоча дорожньо-транспортна пригода, що відбулась 21.08.2015 р. була визнана страховим випадком, в зв»язку з чим відповідач зобов»язаний сплатити невиплачену суму страхового відшкодування, пеню, а також згідно з ст.625 ЦК України 3% річних та інфляційні збитки, оскільки виплата страхового відшкодування є грошовим зобов»язанням.

Представник відповідача в судовому засіданні просив застосувати до вимог про стягнення пені положення ст.267 ЦК України в зв»язку з пропуском позивачем строків звернення до суду з даними вимогами, а також подав заяву про передачу відповідачу складових автомобіля, які підлягали заміні після здійснення повного відшкодування.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21.08.2015 р. за участю транспортного засобу «КІА» д.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1, та транспортного засобу «Субару» д.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, сталась дорожньо-транспортна пригода.

Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м.Києва від 01.10.2015 р. ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як закріплено ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов"язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Законом України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов»язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Субару» д.н. НОМЕР_2 була застрахована ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» згідно Полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/4525331.

Ліміт відповідальності Страховика за даним договором становить 49500 гривень.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров»ю, майну третьої особи.

Судом встановлено, що 10.11.2015 р. позивач звернулась до ПрАТ «УТСК» з заявою про виплату страхового відшкодування і зазначені обставини не оспорювались сторонами.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно звіту № 2781 від 01.09.2015 р. про оцінку транспортного засобу загальна вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «КІА», становить 79781,07 гривень, яка складається з вартості відновлювального ремонту в розмірі 61154,18 гривень та втрати товарної вартості колісного транспортного засобу в розмірі 18626,89 гривень.

Відповідно до акту виконаних робіт від 26.09.2015 р., складеного Філією «Бровари-Авто» ПАТ «Українська автомобільна корпорація», фактично загальна вартість необхідних для ремонту запчастин та робіт склала 60242,24 гривні.

Відповідач 28.07.2016 р. в ході розгляду справи частково здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 32437,47 гривень та частково відшкодована пеня в розмірі 2078,14 гривень.

Станом на день розгляду справи інша частина страхового відшкодування виплачена не була.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача різниці між лімітом відповідальності страховика (49500 гривень) та виплаченим страховим відшкодуванням є обгрунтованими, доведеними, в зв»язку з чим з ПрАТ «УТСК» підлягає стягненню сума страхового відшкодування в розмірі 17026,53 гривні.

Відповідно до положень ст.36 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик за наявності документів, передбачених ст.35 зазначеного Закону, повинен прийняти рішення про виплату страхового відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Враховуючи строки звернення позивача до Страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування, а також здійснення страхового відшкодування повинні були бути прийняті до 08.02.2016 р.

Оскільки Страхова компанія не виконала у належний строк та в належному розмірі своїх зобов»язань щодо виплати страхового відшкодування, відповідач повинен сплатити позивачу пеню за прострочення виплати страхового відшкодування.

Звертаючись до суду позивач просить стягнути пеню за період з 01.03.2016 р. за вирахуванням суми пені, яка була сплачена в добровільному порядку.

Проведений представником позивача розрахунок відповідає вимогам чинного законодавства, і не спростований відповідачем.

Суд не може прийняти до уваги посилання представника відповідача на пропуск позивачем строків позовної давності за вимогами про стягнення пені, оскільки порушення права позивача на отримання страхового відшкодування відбулось з 09.02.2016 р.

Позивач звернувся до суду 27.04.2017 р., тобто в межах річного строку, встановленого для вимог про стягнення штрафних санкцій.

Статтею 625 ЦК України встановлюється відповідальність за порушення грошового зобов»язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»яаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 625 ЦК регулюються зобов'язальні правовідносини, які існували між сторонами до ухвалення рішення суду.

Як зазначалось судом вище, правовідносини між сторонами у даному спорі виникли з приводу відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на підставі договору, укладеного між ПрАТ «СТ «УТСК» та власником автомобіля НОМЕР_3 на користь третіх осіб.

В даному випадку, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором на його або третьої особи користь страховик зобов»язаний здійснити страхове відшкодування.

Зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов»язань, на них поширюється дія частини другої ст.625 ЦК України, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов»язання.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 р. у справі № 6-927цс16.

Відповідно до розрахунку наданого позивачем, і не спростованого відповідачем, сума 3 % річних за період з 01.03.2016 р. по 28.07.2017 р. становить 962, 64 гривні, та втрати від інфляції - 4581,20 гривень.

Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у справі, сплачений позивачем при зверненні до суду.

Крім того, при вирішенні даного спору суд вважає за необхідне в зв»язку з поданою відповідачем заявою вирішити питання щодо передачі СК «УТСК» деталей, що підлягали заміні під час здійснення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу після здійснення повного відшкодування збитків з огляду на наступне.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз»яснив, що ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Оскільки, в даному випадку, відшкодування завданих збитків здійснюється Страховою компанією, де була застрахована цивільно-правова відповідальність винної особи, саме Страховику після здійснення повного відшкодування завданих збитків належить право вимоги передачі деталей, що підлягали заміні при здійсненні відновлювального ремонту і мають певну цінність.

Керуючись ст.ст.3, 10, 60, 88,209, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення страхоого відшкодування задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 17026 гривень 53 копійки, пеню в розмірі 8274 гривні 18 копійок, 3 % річних в розмірі 962 гривні 64 копійки, втрати від інфляції в розмірі 4581 гривня 20 копійок, а всього на суму 30884 гривні 55 копійок.

Після проведення Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 передати в розпорядження ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» деталі, що підлягали заміні під час здійснення відновлювального ремонту відповідно до акту виконаних робіт від 26.09.2015 р. № 3А-0001058.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 547 гривень 48 копійок.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про повернення надмірно сплаченої суми судового збору відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя