Cправа №549/491/16-ц
Провадження№2/549/4/17
РІШЕННЯ

Іменем України

30 червня 2017 року Чорнухинський районний суд Полтавської області

в складі: головуючого - судді Крєпкого С.І.

при секретарі - Якубовській Т.О.

за участю осіб, які беруть участь у справі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача -ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Чорнухи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що витратила право користування житлом та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна обєктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна,

встановив:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок №4 по вул.Центральна в с.Олександрівка Чорнухинського району Полтавської області.

Разом з ним в зазначеному будинку зареєстрована його колишня дружина ОСОБА_3, з якою шлюб розірваний 12 березня 2016 року.

Посилаючись на те, що відповідач виїхала з будинку разом з їх двома малолітніми дітьми ще до розірвання шлюбу і більше року в будинку не проживає без поважних причин, а він на даний час одружився, просив визнати її такою, що втратила право користування згаданим житловим будинком, а також зобов'язати Хейлівщинську сільську раду Чорнухинського району зняти її з реєстраційного обліку.

Відповідач звернулася до ОСОБА_1 із зустрічним позовом, який збільшивши розмір позовних вимог мотивувала тим, що вона з 26 червня 2010 до 12 березня 2016 року перебувала з позивачем у зареєстрованому шлюбі.

Мають двох дітей дочка ОСОБА_5, 20.10.2010 та син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначає, що в період спільного проживання в шлюбі і за спільні з відповідачем кошти вони придбали морозильну камеру, вартістю 7 000 гривень, пральну машину 4 000 гривень, мікрохвильову піч 1 700 гривень, ноутбук МSI 1 500 гривень, хлібопічку -600 гривень, блендер 1 100 гривень, мультиварку 1 000 гривень, одіяло 1 500 гривень, 2 комплекти постільної білизни 600 гривень, ламбрикен 1 000 гривень, плеєр 100 гривень, набір кастрюль 800 гривень, сівалку ручну 700 гривень, фотоапарат ОСОБА_7 1 500 гривень, ігрову приставку 700 гривень, ноутбук НР, вартістю 1500 гривень, два ламбрикени 2000 гривень, 3 комплекта постільної білизни 900 гривень, штори, тюль 600 гривень, 4 карнизи - 400 гривень, підгортач 300 гривень, шість бокалів 120 гривень, два кавових наборів 400 гривень, стіл журнальний 250 гривень, ліхтарик 400 гривень, 12 книг 420 гривень, люстру 200 гривень, шафу-купе 4500 гривень, дві тумби до ліжка 400 гривень, диван кутовий - 7 500 гривень, кухонний гарнітур -1 300 гривень, тумбу під телевізор 400 гривень, газову колонку 1 200 гривень, дорожку для ванної кімнати 350 гривень, обладнання для інтернету 2000 гривень, браслет золотий 2 500 гривень, дві корови 16000 гривень по 8 000 гривень кожна, а всього на суму 67 440 гривень.

Крім того, вказує на те, що за час спільного проживання сторони за спільні кошти також вимушені були зробити капітальний ремонт непридатного для користування житлового будинку №4 по вул.Центральна в с.Олександрівка Чорнухинського району Полтавської області, власником якого є відповідач в порядку спадкування.

Зазначає, що вартість будинку на час його набуття у власність складала 87 842 гривень, вартість ремонтних робіт та вартість придбаних для ремонту матеріалів 52 197 гривень.

Вважає, що внаслідок її спільних з позивачем за час шлюбу трудових та грошових затрат вартість будинку істотно збільшилась, на даний час становить 140 039 гривень (87 842 + 52 197), і є обєктом їх спільної сумісної власності.

У звязку з цим, враховуючи те, що за час шлюбу сторонами було придбано майна на суму 207 479 гривень (67 440+140 039), просила визнати вказаний будинок обєктом спільної сумісної власності подружжя, здійснити поділ будинку та спільного майна між сторонами, визнавши за нею право власності на:

1) ? частину житлового будинку №4 по вул.Центральна в с.Олександрівка Чорнухинського району Полтавської області, вартістю 70 019 грн;

2) морозильну камеру, вартістю 7 000 гривень, пральну машину 4 000 гривень, корову, вартістю 8 000 гривень, мікрохвильову піч 1 700 гривень, ноутбук МSI 1 500 гривень, хлібопічку -600 гривень, блендер 1 100 гривень, браслет золотий 2 500 гривень, мультиварку 1 000 гривень, одіяло 1 500 гривень, 2 комплекти постільної білизни 600 гривень, ламбрикен 1 000 гривень, плеєр 100 гривень, набір кастрюль 800 гривень, обладнання для інтернету 2000 гривень, ігрову приставку 700 гривень, а всього на суму 34 100 грн.

Вказує загальну вартість майна - 104 139 грн.

Виділити у власність позивача: ноутбук НР, вартістю 1500 гривень, два ламбрикени 2000 гривень, 3 комплекта постільної білизни 900 гривень, штори, тюль 600 гривень, 4 карнизи - 400 гривень, підгортач 300 гривень, шість бокалів 120 гривень, два кавових наборів 400 гривень, дорожку для ванної кімнати 350 гривень, стіл журнальний 250 гривень, ліхтарик 400 гривень, 12 книг 420 гривень, люстру 200 гривень, шафу-купе 4500 гривень, дві тумби до ліжка 400 гривень, диван кутовий - 7 500 гривень, кухонний гарнітур -1 300 гривень, тумбу під телевізор 400 гривень, газову колонку 1 200 гривень, сівалку ручну 700 гривень, фотоапарат ОСОБА_7 1 500 гривень, а всього майна на суму 33 340 гривень.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримав в повному обсязі та обґрунтували їх тими ж обставинами, вимог за зустрічним позовом визнали частково.

Визнають, що дійсно все майно, крім корів, яке вказано в зустрічному позові, придбане в період сумісного проживання та підлягає розподілу, але просить залишити у його власності: ноутбук НР, вартістю 1500 гривень, два ламбрикени 2000 гривень, 3 комплекта постільної білизни 900 гривень, штори, тюль 600 гривень, 4 карнизи - 400 гривень, підгортач 300 гривень, шість бокалів 120 гривень, два кавових наборів 400 гривень, дорожку для ванної кімнати 350 гривень, стіл журнальний 250 гривень, ліхтарик 400 гривень, 12 книг 420 гривень, ігрову приставку 700 грн., люстру 200 гривень, шафу-купе 4500 гривень, дві тумби до ліжка 400 гривень, диван кутовий - 7 500 гривень, кухонний гарнітур -1 300 гривень, тумбу під телевізор 400 гривень, газову колонку 1 200 гривень, обладнання для інтернету 2000 гривень.

Інше майно, в тому числі і скутер, який знаходиться у відповідача, визнати за нею.

Щодо корів позивач зазначив, що вони були придбані за кошти дідуся і не є спільною сумісною власністю. Одна корова була продана ще в період шлюбу, а виручені кошти використані для спільних потреб.

Стосовно будинку вказали, що половину коштів на ремонтні роботи в будинку були надані його дідусем, який має у власності чотири земельні паї. При цьому вартість будинку після проведення ремонтних робіт, які вважають поточними, істотно не збільшилась, тому в частині позовних вимог відповідача про визнання будинку обєктом спільної сумісної власності та його поділу, поділу корів просили відмовити.

Відповідач та її представник вимог за первісним позовом не визнали, вимоги за зустрічним позовом підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві.

Крім того, відповідач пояснила, що дійсно з листопада 2015 року вона з дітьми разом з позивачем в будинку в с.Олександрівка Чорнухинського району не проживає, оскільки їх шлюбні відносини були фактично припиненилсь і вона покинула будинок.

Разом з тим, вони з позивачем в період спільного проживання тримали домашнє підсобне господарство, а також одержували соціальну допомогу на дітей. Частина цих коштів ними відкладалася на придбання будівельних матеріалів та проведення ними капітального ремонту будинку, який був непридатним для нормального проживання, тому вважає, що згідно з ст.62 С України вона має право на половину цього будинку.

Вважала за необхідне виділити їй у власність корову, яка була придбана в с.Вороньки і на даний час перебуває в господарстві позивача.

Третя особа Хейлівщинська сільська рада проти задоволення позовних вимог не заперечувала, розгляд справи просила провести за відсутності її представника (а.с.84).

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Частиною першою ст.11 ЦПК України, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу.

За приписами п.2 ч.1, ч.2 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як передбачено ч. 1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Положення ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦК України, має аналогічний зміст та яким передбачено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Наведені вище норми гарантують кожному із співвласників право на поділ того майна, яке знаходиться у їх спільній сумісній власності колишнього подружжя, незалежно від розірвання шлюбу.

Статтею 70 та ч.1 ст.71 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісності власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, відповідно до ч.1 ст. 71 СК України, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Постановою Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 п.п.22,23 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» визначено, щоп оділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу ( ст.ст.60, 69 СК України, ст. 368 ч. 3 ЦК України), відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом .

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово будівельному, дачно будівельному, гаражно будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов»язальними правовідносинами, тощо .

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою ( шлюбним договором ) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох .

Для застосування передбачених ч.1 ст.62 СК України правил, збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання конкретного майна) і суттєвою ознакою повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення. При цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкту.

Виходячи з положень ст.62 СК України, доведенню з боку відповідача підлягає той факт, що спірне майно істотно збільшилося у своїй вартості саме внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або власне її особистих затрат.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що подружжя перебували в зареєстрованому шлюбі з 14 жовтня 2010 року по 12 березня 2016 року, який розірвано за рішенням Чорнухинського районного суду від 12 березня 2016 року (а.с.6,12-13).

Відповідно до рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2010 року та витягу про державну реєстрацію прав від 20.12.2010 року, позивач є власником житлового будинку з господарськими спорудами по вул.Центральна,4 в с. Олександрівка Чорнухинського району Полтавської області, набутого в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_8 (а.с.62,63).

З довідки Хейлівщинскої сільської ради Чорнухинського району від 27.10.2016 вбачається, що в згаданому домоволодінні зареєстрована відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11).

Вищевказаною довідкою також підтверджується, що відповідач за місцем реєстрації не проживає з листопада 2015 року, що не заперечувалось останньою.

За час спільного проживання подружжям були проведені наступні ремонтні роботи вказаного будинку, а саме:

1) заміна вхідних дверей;

2) ремонтні роботи кімнати 1-5: заміна вікна; вирівнювання і пофарбування стелі, откоси, вирівнювання стін, поклейка шпалер, стяжка, укладка ламінату, поклейка багету, установка дверей;

3) ремонтні роботи кімнати 1-3: вирівнювання стін, поклейка шпалер на стіни, вирівнювання стелі, поклейка шпалер на стелю, откоси, поклейка багету, установка дверей, заміна вікна;

4) ремонтні роботи кімнати 1-1: вирівнювання стін, поклейка шпалер, поклейка багету, монтаж і установка витяжки, монтаж гіпсокартонної конструкції, монтаж гіпсокартонної стелі, монтаж арки, откоси, стяжка, монтаж електричних точок 7 шт., заміна вікна;

5) ремонтні роботи кімнати 1: заміна вікна, монтаж деревяної вагонки, стяжка, монтаж електричних точок 6 шт., монтаж світильників, утеплення стін і стелі, монтаж міжкімнатних металопластикових дверей;

6) ремонтні роботи кімнати 1-2: монтаж труб каналізації 5 точок, заміна труб водопостачання 8 точок, утеплення стін, копання траншеї, вирівнювання стелі і пофарбування, укладка плитки, монтаж унітазу, монтаж раковини, стяжка, поклейка багету, установка ванни, підмурівка ванни, установка дверей;

7) заміна вікна у кімнаті 1-4;

8) заміна вікна у кімнаті 1-6 (а.с.210).

Сторонами вказаний перелік ремонтних робіт не заперечувався.

Під час розгляду справи на виконання ухвали суду було проведено будівельно-технічну експертизу, яка призначалась за клопотанням відповідача (висновок від 24.05.2016 року №285/286).

Відповідно до висновку експерта ринкова вартість на час проведення експертизи домоволодіння №4 по вул.Центральна в с.Олександрівка Чорнухинського районного суду Полтавської області до проведення ремонтних робіт в стані на 28 жовтня 2010 року, без ПДВ складає 69 760 грн.

Вартість фактично виконаних ремонтних робіт будинку №4 по вул.Центральна в с.Олександрівка Чорнухинського районного суду Полтавської області складає 67 766 грн.

Ринкова вартість домоволодіння №4 по вул.Центральна в с.Олександрівка Чорнухинського районного суду Полтавської області після проведення ремонтних робіт станом на дату складання висновку, без ПДВ, складає 116 490 грн (а.с.175).

Крім того, в висновку також зазначено, що на момент проведення натурного обстеження вказаний житловий будинок характеризується як задовільний, коли елементи будівлі в цілому придатні для експлуатації, але потребують ремонту, як найдоцільніший на цій стадії (а.с.174 зворотній бік).

Допитаний в судовому засіданні в режимі відеоконференції експерт ОСОБА_9 свої висновки підтримала і пояснила, що виходячи з вартості будинку до проведення ремонтних робіт і після їх проведення, його вартість збільшилась на 46 730 грн.

Також зазначила, що сторонами при проведені дослідження було підтверджено, що після припинення шлюбних відносин сторін інші ремонтні роботи, крім тих, що зазначені в переліку, в будинку не проводилися. Весь зазначений перелік ремонтних робіт в кожній кімнаті експертом були взяті до уваги за виключенням прихованих робіт та робіт по розробленню грунту в траншеях.

Тому ринкова вартість будинку в стані на 2014 чи 2015 роки на час проведення експертизи не зміниться.

Обставини щодо відсутності поліпшень після проведеннясторонами ремонтних робіт не оспорювалось відповідачем в судовому засіданні.

При цьому представником позивача не було конкретно вказано, які саме ремонтні роботи експертом не були враховані або були враховані безпідставно.

Отже збільшення вартості будинку становить 46 730 (116 490 грн - 69 766), що складає 40,1% вартості будинку (46 730х100/116 490). Вклад відповідача, виходячи з принципу рівності часток - 20,05%.

Суд відхиляє доводи позивача та його представника відносно того, що цей ремонт в будинку зроблено в тому числі за кошти його діда, оскільки такі доводи не підтверджено належними та допустимими доказами.

Під час здійснення ремонту будинку відповідач проживала у спірному будинку, подружжя вело спільне господарство. Спільною сумісною власністю подружжя можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що за час перебування в шлюбі за рахунок спільних трудових та грошових затрат позивача та відповідача було проведено ремонт вищевказаного будинку.

З огляду на викладене суд приходить наступних висновків.

Чіткі критерії визначення істотного збільшення вартості майна чинне законодавство не містить. На думку суду у спірних правовідносинах істотне збільшення є тією величиною, яка робить недостатнім застосування іншого способу захисту прав відшкодування понесених відповідачем витрат.

Збільшення вартості майна має бути настільки відчутним, щоб доцільність трансформації приватної власності попереднього власника на це майно в спільну сумісну власність подружжя була очевидною та відповідала принципам розумності та справедливості.

В цьому випадку предметом спору є житловий будинок, загальною площею 81,9 кв.м, житлова 42,1 кв.м., а збільшення його вартості відбулося за рахунок проведених робіт по опорядженню приміщень, а саме 1-1, 1-2, 1-3, 1-5, влаштуванню системи каналізації, роботи по заміні труб водопостачання, монтажу (установці) унітазу, раковини, ванни, змішувачів, заміні вікон, дверних блоків, влаштування в приміщенні 1-1 кухні (а.с.174 зворотній бік).

Таким чином, збільшення вартості будинку на 40,12% не можна вважати істотним збільшенням, оскільки істотним визнається збільшення вартості майна в декілька разів.

Такі обставини не дають підстави для задоволення позову про визнання спірного будинку спільною сумісною власністю сторін.

При цьому вартість та обсяг проведених ремонтних робіт у будинку не має значення для встановлення істотності збільшення вартості майна.

Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї та інших осіб.

У відповідності з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідач як колишній член сімї власника будинку у ньому понад один рік не проживає без поважних причин, інші домовленості щодо права користування житлом між сторонами відсутні, тому вона втратила право на користування цим житлом.

Що стосується вимог про зняття з реєстрації місця проживання, то необхідно зазначити, що відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Таким чином, за змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судове рішення про позбавлення права користування житлом є підставою для зняття з реєстрації місця проживання компетентним органом, а тому ставити у суді питання про зняття з реєстрації можливо за відмови органу уповноваженого на здійснення таких дій.

Отже наявні у справі докази та їх належна оцінка є підставою для часткового задоволення позову ОСОБА_1

Крім того, під час сумісного проживання в зареєстрованому шлюбі подружжям було придбано морозильну камеру, вартістю 7 000 гривень, пральну машину 4 000 гривень, мікрохвильову піч 1 700 гривень, ноутбук МSI 1 500 гривень, хлібопічку -600 гривень, блендер 1 100 гривень, мультиварку 1 000 гривень, одіяло 1 500 гривень, 2 комплекти постільної білизни 600 гривень, ламбрикен 1 000 гривень, плеєр 100 гривень, набір кастрюль 800 гривень, сівалку ручну 700 гривень, фотоапарат ОСОБА_7 1 500 гривень, ігрову приставку 700 гривень, ноутбук НР, вартістю 1500 гривень, два ламбрикени 2000 гривень, 3 комплекта постільної білизни 900 гривень, штори тюль 600 гривень, 4 карнизи - 400 гривень, підгортач 300 гривень, шість бокалів 120 гривень, два кавових наборів 400 гривень, стіл журнальний 250 гривень, ліхтарик 400 гривень, 12 книг 420 гривень, люстру 200 гривень, шафу-купе 4500 гривень, дві тумби до ліжка 400 гривень, диван кутовий - 7 500 гривень, кухонний гарнітур -1 300 гривень, тумбу під телевізор 400 гривень, газову колонку 1 200 гривень, дорожку для ванної кімнати 350 гривень, обладнання для інтернету 2000 гривень, браслет золотий 2 500 гривень.

Таким чином за час сумісного проживання подружжя придбало майна на суму 51 440 грн., що не оспорюється і сторонами.

Оскільки колишнє подружжя не домовилися про порядок поділу майна, то суд вважає розподілити спільне майно подружжя наступним чином, з урахування позицій сторін, обставин справи, при цьому виділивши:

1) відповідачу ОСОБА_1: морозильну камеру, вартістю 7 000 гривень, пральну машину 4 000 гривень, мікрохвильову піч 1 700 гривень, ноутбук МSI 1 500 гривень, хлібопічку -600 гривень, блендер 1 100 гривень, мультиварку 1 000 гривень, одіяло 1 500 гривень, 2 комплекти постільної білизни 600 гривень, ламбрикен 1 000 гривень, плеєр 100 гривень, набір кастрюль 800 гривень, сівалку ручну 700 гривень, фотоапарат ОСОБА_7 1 500 гривень, ігрову приставку 700 гривень, а всього майна на суму 23 800 гривень;

2) позивачу ОСОБА_1: ноутбук НР, вартістю 1500 гривень, два ламбрикени 2000 гривень, 3 комплекта постільної білизни 900 гривень, штори тюль 600 гривень, 4 карнизи - 400 гривень, підгортач 300 гривень, шість бокалів 120 гривень, два кавових наборів 400 гривень, стіл журнальний 250 гривень, ліхтарик 400 гривень, 12 книг 420 гривень, люстру 200 гривень, шафу-купе 4500 гривень, дві тумби до ліжка 400 гривень, диван кутовий - 7 500 гривень, кухонний гарнітур -1 300 гривень, тумбу під телевізор 400 гривень, газову колонку 1 200 гривень, дорожку для ванної кімнати 350 гривень, обладнання для інтернету 2000 гривень, а всього майна на суму 25 140 гривень, що буде на 1 340 грн. більше ніж припадає на долю позивача в їх спільному майні.

Враховуючи рівність часток подружжя у спільному майні, суд вважає необхідним стягнути з позивача на користь відповідача грошову компенсацію різниці вартості часток у сумі 670 грн (25 140- 23 800/2).

Необхідно зазначити, що відповідно до ст.208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, повинні вчинятися у письмовій формі.

ОСОБА_3 не надано суду доказів, що корови є спільною власністю подружжя, зокрема чи дійсно вони були придбані подружжям, та не надані санітарні паспорти, що є обов'яковим для реєстрації тварин у власників.

Відповідач заперечує факт придбання корів за спільні кошти подружжя, вказуючи, що це відбулося за рахунок коштів його діда.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що є дідом позивача. З його дружиною вони мають у власності по 2 земельні паї і завжди допомагали онукові. У 2011 р. він купив корову в с.Олександрівка Чорнухинського району за 4 000 гривень, яку місяців через три віддав внуку в користування, оскільки їм потрібна були гроші. Сказав, щоб користувались, а там видно буде. Корову не дарував. Документи на корову були на сусіда продавця, який був попереднім власником корови.

Другу корову він купив корову у с.Вороньки за 8 000 грн. Він заплатив 5 000 гривень, ОСОБА_1 3 000 гривень. Цю корову зразу повели до господарства ОСОБА_1. Корову, придбану в с.Олександрівка Ігор продав після того, як його дружина пішла.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що у 2011 році, точної дати не памятає, її сусіду ОСОБА_10 продала корову за 4 000 грн, яку вона раніше придбала у іншого сусіда. Гроші особисто віддавав ОСОБА_10 Рано вранці прийшов з ОСОБА_1 і забрали корову. Корова була стара та слабенька. За продаж корови з ОСОБА_10 домовлялись завчасно.

Згідно з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 61 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав звільнення від доказування, зокрема обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Не подавати докази на підтвердження обставин можливо за умов, якщо проти того, щоб не доказувати безспірну обставину, не заперечують сторони й інші особи, які беруть участь у справі.

Таким чином обставини щодо придбання корів можуть бути підтверджені відповідними документами, які суду відповідачем не були надані, тому у задоволенні вимог ОСОБА_3 про поділ двох корів необхідно відмовити.

Не підлягають задоволенню і вимога щодо поділу золотого браслету, оскільки в силу ч.2 ст.59 СК України коштовності є особистою приватною власністю дружини.

При цьому право особистої приватної власності відповідача на золотий браслет позивачем визнається, підстав вважати, що права відповідача в даному випадку були невизнані, оспорені чи порушені і потребують захисту, не вбачається.

Також в силу ст.11 ЦПК України суд не вирішує питання щодо поділу скутера, оскільки позовні вимоги щодо його поділу сторонами не заявлялись

Відповідно до ч.1 ст. 88 цього Кодексу стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається з позову ОСОБА_1 заявлено дві вимоги вимоги - про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком та зобовязати Хейлівщинську сільську раду зняти відповідача з реєстраційного обліку, а відтак кожна вимога буде становити 50%.

Оскільки судом задоволено одна вимога позивача, пропорційність задоволених вимог позивача становить 50%.

Відповідно до встановленого ст.88 ЦПК України принципу пропорційності відшкодування судових витрат до задоволених позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 551,20 судового збору.

Пропорційність задоволених вимог за зустрічним позовом становить 22,9 % (104 139 грнх100/23 800 грн).

В звязку з частковим задоволенням зустрічного позову підлягають стягненню з позивача на користь відповідача 2,9% від загальної суми понесених нею судових витрат 8 044,09 грн. (551,20 (а.с.35) + 945,69 (а.с.36)+6 547,20 (а.с.151)), що становить 1 842,09 грн.

Разом з тим, враховуючи те, що ухвалою Чорнухинського районного суду від 20.01.2017 вимоги ОСОБА_11 були змінені без доплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з позивача в дохід держави 95,7 грн недоплаченої суми судового збору ОСОБА_3С, а решту суми судових витрат в розмірі 1 746,39 грн - на користь останньої.

При цьому склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

З квитанції від 21.11.2016 вбачається, що адвокатом ОСОБА_4 від ОСОБА_3С, отримано гонорар в сумі 600 гривень за підготовку та оформлення позову про розподіл майна.

У п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідачем та її представником розрахунок кількості та вартості послуг суду не надано, тому у стягненні вказаних витрат необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.383, 391, 405 ЦК України, ст.ст.57, 60, 62, 69-71 СК України, ст.ст.10,11, 57, 60, 88, 212, 214-215 ЦПК України, суд,

вирішив:

1.Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що витратила право користування житлом задовольнити повністю.

2. Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право на користування житловим будинком №4 по вулиці Центральній в с.Олександрівка Чорнухинського району Полтавської області.

3.Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна обєктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна задовольнити частково.

4.У задоволенні вимог ОСОБА_3 про визнання житлового будинку №4 по вулиці Центральній в с.Олександрівка Чорнухинського району Полтавської області обєктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на його ? частину відмовити.

5.Поділити спільне майно подружжя, виділивши у приватну власність:

1) ОСОБА_3 морозильну камеру, вартістю 7 000 гривень, пральну машину 4 000 гривень, мікрохвильову піч 1 700 гривень, ноутбук МSI 1 500 гривень, хлібопічку -600 гривень, блендер 1 100 гривень, мультиварку 1 000 гривень, одіяло 1 500 гривень, 2 комплекти постільної білизни 600 гривень, ламбрикен 1 000 гривень, плеєр 100 гривень, набір кастрюль 800 гривень, сівалку ручну 700 гривень, фотоапарат ОСОБА_7 1 500 гривень, ігрову приставку 700 гривень, а всього майна на суму 23 800 гривень;

2) ОСОБА_1 ноутбук НР, вартістю 1500 гривень, два ламбрикени 2000 гривень, 3 комплекта постільної білизни 900 гривень, штори тюль 600 гривень, 4 карнизи - 400 гривень, підгортач 300 гривень, шість бокалів 120 гривень, два кавових наборів 400 гривень, стіл журнальний 250 гривень, ліхтарик 400 гривень, 12 книг 420 гривень, люстру 200 гривень, шафу-купе 4500 гривень, дві тумби до ліжка 400 гривень, диван кутовий - 7 500 гривень, кухонний гарнітур -1 300 гривень, тумбу під телевізор 400 гривень, газову колонку 1 200 гривень, дорожку для ванної кімнати 350 гривень, обладнання для інтернету 2000 гривень, а всього майна на суму 25 140 гривень.

6. Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, компенсацію різниці вартості майна у розмірі 670 гривень.

7.У задоволенні решти позовних вимог про поділ двох корів та золотого браслету відмовити.

8.Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1 551,20 гривень судового збору.

9.Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, в дохід держави 95,7 гривень судового збору.

10. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1 746,39 гривень судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Чорнухинський районний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з моменту отримання копії цього рішення.

Рішення cуду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення розгляду справи апеляційним судом.

Рішення виготовлене у повному обсязі 05 липня 2017 року.

Суддя:підпис

З оригіналом згідно

Суддя

Чорнухинського районного суду ОСОБА_12

Станом на 05 липня 2017 року рішеня не набрало законної сили.

Суддя

Чорнухинського районного суду ОСОБА_12