Справа № 565/1283/17
Провадження № 2/565/408/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2017 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд, Рівненської області

під головуванням судді Незнамової І.М.

при секретарі Нафєєвій Н.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кузнецовського міського суду Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Кузнецовське міське комунальне підприємство» про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Кузнецовське міське комунальне підприємство» (далі КМКП) про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що наказом №80-к від 11.11.2002 року він був прийнятий на роботу у Кузнецовське міське комунальне підприємство. 05.07.2017 року його було звільнено відповідно до наказу №369-к від 05.07.2017 року у звязку із скороченням штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України. Його було персонально повідомлено про наступне звільнення за два місяці, однак, при наявній можливості переведення на іншу роботу, йому не було запропоновано іншої роботи і не враховано його переважне право на залишення на роботі відповідно до ст.42 КЗпП України. Окрім цього, згідно доводів позивача звільнення його з роботи проведено КМКП без законних підстав, тому ОСОБА_1 просить суд поновити його на роботі в КМКП верстатником деревообробних верстатів пятого розряду і стягнути із відповідача в його користь середньомісячний заробіток за весь час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 повністю підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд поновити його на попередній роботі і стягнути з відповідача середньомісячний заробіток за весь час вимушеного прогулу. З пояснень ОСОБА_1 слідує, що у КМКП не було законних підстав для його звільнення з роботи. Позивач зазначив суду, що з 11.05.1991 року він працював в Управлінні теплопостачання і житлово-комунального господарства Рівненської АЕС і у звязку із його відокремленням від Рівненської АЕС і створенням Кузнецовського міського комунального підприємства, 12.11.2002 року був переведений у Кузнецовське міське комунальне підприємство. Протягом трудової діяльності у Кузнецовському міському комунальному підприємстві він працював на посадах: тесляра, покрівельника, верстатника деревообробних верстатів. 11.04.2017 року він був повідомлений про звільнення у звязку із скороченням. Підтверджує, що дійсно був ознайомлений із наказом про наступне вивільнення, однак, при наявній можливості, йому не було запропоновано іншої роботи. В той же день він звернувся до старшого інспектора відділу кадрів ОСОБА_5 з проханням підтвердити чи спростувати йому інформацію, яку він отримав від працівників, про наявність на підприємстві вакантної посади тесляра, на що отримав ствердну відповідь. Окрім того, ОСОБА_5 порадила йому підійти до начальника управління з експлуатації зовнішніх інженерних мереж (далі УЕЗІМ) ОСОБА_6 і отримати від того згоду на його переведення. Після цього він звернувся до начальника УЕЗІМ ОСОБА_6 з проханням, щоб той взяв його на вакантну посаду, однак начальник управління відмовив, сказавши при цьому: «Ти не влізеш в люк». 03.07.2017 року він, перебуваючи на території Кузнецовського міського комунального підприємства, зустрів ОСОБА_6 і вдруге попросив того взяти його на вакантну посаду, однак той знову відмовив, сказавши, що йому в управління потрібні молоді працівники, а не такі як він. Зауважив, що йому не пропонували жодної іншої роботи, навпаки, коли він дізнавався, що десь є вакантна посада, то ходив і просився на будь-яку роботу, щоб допрацювати два роки до пенсії. Також він звертався за допомогою до юриста КМКП ОСОБА_2 і письмово повідомляв адміністрацію підприємства про своє переважне право залишення на роботі, а саме про те, що йому залишилося два роки до виходу на пенсію і що він єдиний у сімї, хто працює, однак ніхто на його звернення не зважав. 05.07.2017 року відносно нього видано наказ про звільнення. Звернув увагу на те, що профспілковий орган Кузнецовського міського комунального підприємства відмовився розглядати питання щодо його звільнення, покликаючись на те, що він не є членом профспілки, незважаючи на те, що п.1.9 колективного договору, який передбачає надання такої згоди, поширюються на всіх працівників підприємства, незалежно від того, чи є вони членами профспілки. ОСОБА_1 вважає таке звільнення з роботи безпідставним, необґрунтованим і незаконним.

В судовому засіданні представник комунального підприємства «Кузнецовське міське комунальне підприємство» ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав та пояснив, що 03.04.2017 року директором комунального підприємства «Кузнецовське міське комунальне підприємство» було видано наказ №71 «Про скорочення чисельності працівників та внесення змін до штатного розпису» у звязку із прийнятими рішеннями Кузнецовською міською радою та її виконавчим комітетом №610 та №33 «Про внесення змін до установчих документів КМКП» та «Про зупинення рішення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради від 17.08.2011 року №180 «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг м.Кузнецовськ», відповідно до яких відповідачу зупинено з 01.02.2017 року дію п.1 рішення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради від 17.08.2011 року «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг м.Кузнецовськ» в частині послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Із даним наказом були ознайомлені всі працівники, посади яких підлягали скороченню, в тому числі і позивач ОСОБА_1 Зі слів працівника відділу кадрів йому відомо, що працівникам, які підлягали скороченню, оголошувався перелік вакантних посад на підприємстві, однак будь-яких письмових доказів того, що ОСОБА_1 пропонувалася інша робота він надати не може, так як таких доказів не існує. Представник КМКП підтвердив, що дійсно ОСОБА_1В особисто до нього звертався із проханням переведення його на будь-яку іншу роботу, а він, у свою чергу, звертався до відділу кадрів і наголошував на необхідності надання ОСОБА_1 іншої роботи, оскільки позивачу до виходу на пенсію залишилось менше трьох років. На його застереження відділ кадрів не відреагував і 05.07.2017 року ОСОБА_1 було звільнено за п.1 ст.40 КЗпП України. Представник також зазначив, що йому відомо, що ОСОБА_1 звертався до начальника УЕЗІМ ОСОБА_6 за погодженням його кандидатури на вакантну посаду тесляра. Щодо відсутності згоди первинної профспілкової організації на звільнення ОСОБА_1, представник КМКП пояснив, що відділом кадрів кандидатура позивача на розгляд профспілці не подавалася, оскільки ОСОБА_1 не є членом профспілки. Просить в позові відмовити з підстав законності звільнення ОСОБА_1 з роботи.

В судовому засіданні представники комунального підприємства «Кузнецовське міське комунальне підприємство» ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали та надали пояснення, які за змістом повторюють пояснення представника відповідача ОСОБА_2 Відповідаючи на запитання, ствердили, що ОСОБА_1 в усній формі пропонувалася інша робота, однак позивач не подав до відділу кадрів письмової заяви про переведення його на іншу роботу, тим самим фактично відмовившись від запропонованих вакансій, а представник ОСОБА_4 додатково ствердила, що адміністрації КМКП не було відомо про переважне право ОСОБА_1 на залишення на роботі. Просили в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити через безпідставність.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду показав, що він працював в комунальному підприємстві «Кузнецовське міське комунальне підприємство» з 2002 році і його також було звільнено у звязку із скороченням чисельності працівників. Вказав, що був свідком того, як біля адміністративного приміщення КМКП начальник УЕЗІМ ОСОБА_6, на прохання ОСОБА_1 надати згоду на його переведення на вакантну посаду, яка була в управлінні, що очолює ОСОБА_6, відмовив ОСОБА_1, сказавши при цьому, що ОСОБА_1, як працівник, йому не підходить за віком, оскільки підприємству потрібні молоді працівники.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду показала, що вона працювала прибиральницею в КМКП. Вказала, що після ознайомлення працівників із наказом про скорочення, жодному із працівників іншої роботи не пропонували.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду показала, що вона працює старшим інспектором відділу кадрів КМКП. 03.04.2017 року директором комунального підприємства «Кузнецовське міське комунальне підприємство» було видано наказ №71 «Про скорочення чисельності працівників та внесення змін до штатного розпису». Вона, як працівник відділу кадрів, 11.04.2017 року ознайомила працівників, посади яких підпадали під скорочення, про наступне вивільнення. При ознайомленні працівників із наказом, всі працівники розписалися у відомості про персональне попередження працівників КМКП в звязку із скороченням чисельності працівників. Окрім того, вона оголосила працівникам, посади яких підпадали під скорочення, перелік вакантних посад, які на той час були в КМКП. У письмовому вигляді ОСОБА_1 інша робота не пропонувалася і акт про відмову позивача від запропонованих посад не складався. Свідок підтвердила, що їй відомо, що ОСОБА_1 ходив до начальника УЕЗІМ ОСОБА_6 з прохання надати згоду на його переведення, так як у того в управлінні були вакантні посади, однак ОСОБА_6 не погодив кандидатуру ОСОБА_1 Зазначила, що із письмовою заявою про переведення на іншу роботу ОСОБА_1 до відділу кадрів не звертався, що, на її думку, є фактичною відмовою від запропонованих вакансій. Також зазначила, що кандидатура ОСОБА_1 на розгляд профспілкового комітету про надання згоди на звільнення відділом кадрів не подавалася, оскільки позивач не був членом профспілки. Відповідаючи на запитання, свідок ствердила, що відділу кадрів було відомо, що ОСОБА_1 має переважне право залишення на роботі.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показала, що вона працює табельником у КМКП. Зазначила, що вона була членом комісії, на яку були покладені обовязки по виконанню наказу №71 «Про скорочення чисельності працівників та внесення змін до штатного розпису». Всі працівники, посади яких підпадали під скорочення, були ознайомлені під підпис про наступне вивільнення, як того вимагає КЗпП України. Кандидатури працівників, які були членами профспілки, були передані на розгляд профспілковому комітету для надання згоди на звільнення. Кандидатура ОСОБА_1 не подавалась на розгляд до профспілкового органу, оскільки позивач не був членом профспілки. Свідок ствердила, що всім працівникам, які підлягали вивільненню, пропонувалася інша робота, однак яким саме чином відділ кадрів проводив переведення працівників їй не відомо.

Заслухавши пояснення позивача, представників відповідача, свідків, суд, дослідивши письмові докази і, надавши їм оцінку в їх сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до комунального підприємства «Кузнецовське міське комунальне підприємство» про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Такі висновки суду ґрунтуються на наступному.

В ході розгляду справи судом встановлено наступні обставини.

Судом достовірно встановлено і учасниками процесу не оспорюється, що ОСОБА_1 з 11.05.1991 року працював в Управлінні теплопостачання і житлово-комунального господарства Рівненської АЕС і у звязку із його відокремленням від Рівненської АЕС і створенням Кузнецовського міського комунального підприємства, 12.11.2002 року був переведений у Кузнецовське міське комунальне підприємство, де працював до 05.07.2017 року.

Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до наказу №369-к від 05.07.2017 року, позивача було звільнено з посади верстатника деревообробних верстатів пятого розряду КМКП за п.1 ст.40 КЗпП України у звязку із скороченням штатного розпису, на підставі наказу директора КМКП №71 від 03.04.2017 року.

Відповідно до наказу директора КМКП №71 від 03.04.2017 року «Про скорочення чисельності працівників та внесення змін до штатного розпису», з 05.07.2017 року з штатного розпису виведено посаду верстатника деревообробних верстатів пятого розряду.

Отже зазначена у наказі директора КМКП №369-к від 05.07.2017 року підстава звільнення ОСОБА_1- скорочення штатного розпису не відповідає вимогам трудового законодавства, так як з наказу директора КМКП №369-к від 05.07.2017 року про звільнення ОСОБА_1, а також наказу директора КМКП №71 від 03.04.2017 року «Про скорочення чисельності працівників та внесення змін до штатного розпису» не вбачається, які саме передбачені п.1 ст.40 КЗпП України зміни в організації виробництва і праці (ліквідація, реорганізація, банкрутство, перепрофілювання підприємства, скорочення чисельності або штату працівників) стали підставою для звільнення ОСОБА_1

Відповідно до ст.42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби ; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишенні на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року, розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема: ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідачем не оспорюється той факт, що ОСОБА_1 одночасно з попередженням про звільнення не було запропоновано іншої роботи, а також відповідачем не надано доказів розгляду адміністрацією КМКП питання про те, кого саме з працівників, посади яких підпадали під скорочення, враховуючи їх переважне право на залишення на роботі, слід залишити на роботі.

Відповідачем також не оспорюється той факт, що ОСОБА_1 звертався за допомогою щодо переведення на іншу роботу до юриста КМКП ОСОБА_2, а також звертався до начальника управління з експлуатації зовнішніх інженерних мереж КМКП ОСОБА_6 з приводу погодження його кандидатури на переведення на вакантну посаду, яка була наявна в управлінні на момент попередження про звільнення.

Окрім цього, відповідачем не оспорюється той фат, що ОСОБА_1 є громадянином, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (посвідчення серії В-1 №512927), що дає право позивачу виходу на пенсію на пільгових умовах, тобто із зниженням пенсійного віку і те, що ОСОБА_1 на момент звільнення залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого він має право на отримання пенсійних виплат, те, що ОСОБА_1 є працівником з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, а також те, що ОСОБА_1 є єдиним членом сімї із самостійним заробітком, який має двох і більше утриманців.

Обізнаність адміністрації КМКП щодо переважного права ОСОБА_1 на залишення на роботі підтверджується заявою позивача від 16.05.2017 року, із відміткою про отримання, на імя директора КМКП ОСОБА_10 у якій ОСОБА_1 інформує про наявність у нього цього права, відповідно до п.п.1,3,10 ст.42 КЗпП України.

Отже неврахування відповідачем переважного права ОСОБА_1 на залишенні на роботі при звільненні, передбаченого законодавством, суд визнає безпідставним, необґрунтованим і незаконним.

Частиною 10 статті 247 КЗпП України передбачено, що виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації: надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі та організації, у випадках, передбачених законом.

Відповідно до довідки КМКП від 24.07.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 не є членом Первинної профспілкової організації Кузнецовського міського комунального підприємства.

Даною обставиною відповідач обгрунтовує той факт, чому профспілка не розглядала та не надавала згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівниками, які не є членами профспілки, зокрема і із ОСОБА_1

Однак, відповідно до п.1.9 колективного договору КМКП, який є основним правовим документом, який відповідно до чинного законодавства регулює трудові і соціально-економічні відносини між роботодавцем підприємства і трудовим колективом та гарантує захист прав та інтересів усіх працівників (п.1.1), є чинним і сторони даний факт не оспорюють, слідує, що його положення поширюються на всіх працівників підприємства, незалежно від того, чи є вони членами профспілки.

На запит суду щодо надання згоди первинної профспілкової організації Кузнецовського міського комунального підприємства на розірвання КМКП трудового договору із ОСОБА_1, профспілка направила до суду лист-відмову, у якому зазначається, що первинна профспілкова організація Кузнецовського міського комунального підприємства не розглядає та не надає згоди на розірвання трудового договору працівників, які не є членами профспілки.

Таким чином, згоду профспілкового органу на звільнення ОСОБА_1 під час розгляду даної цивільної справи не отримано.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про порушення відповідачем вимог ст.ст.40,42,49-2,247 КЗпП України при звільненні ОСОБА_1 та про відсутність законних підстав для його звільнення.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше як за один рік. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За таких підстав суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з комунального підприємства «Кузнецовське міське комунальне підприємство» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Вирішуючи питання про розмір коштів, що підлягають стягненню на користь позивача, суд керувався наступним.

Відповідно до довідки КМКП №1026 від 25.07.2017 року, розмір заробітної плати ОСОБА_1 за травень-червень 2017 року склав 9159 (девять тисяч сто пятдесят девять) грн. 74 коп.

Пунктом 8 постанови Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (з наступними змінами) передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством,- на число календарних днів за цей період.

Виходячи із наданої відповідачем довідки, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 9159,74/(20+20)=228,99 грн.

На момент винесення рішення робочий час вимушеного прогулу ОСОБА_1 склав: 18 днів за липень 2017 року + 22 дні за серпень 2017 року + 21 день за вересень 2017 року + 21 день за жовтень 2017 року + 3 дні за листопад 2017 року = 85 робочих днів.

Отже, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з КМКП на користь ОСОБА_1 складає: 228,99х85 днів=19464,15 грн.

Судові витрати слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст.4,8,10,11,60,61,88,208,209,212-215,218,222,223,294,367 ЦПК України та на підставі ст.ст.40,42,49-2,232,233,235 КЗпП України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до комунального підприємства «Кузнецовське міське комунальне підприємство» про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задовольнити повністю.

Поновити ОСОБА_1 на попередній роботі, а саме: верстатником деревообробних верстатів пятого розряду комунального підприємства «Кузнецовське міське комунальне підприємство».

Стягнути із комунального підприємства «Кузнецовське міське комунальне підприємство» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 19464 (девятнадцять тисяч чотириста шістдесят чотири) гривні 15 копійок.

Стягнути із комунального підприємства «Кузнецовське міське комунальне підприємство» на користь держави судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 і стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 4579 (чотири тисячі пятсот сімдесят девять) гривень 87 копійок підлягає негайному виконанню.

На рішення суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Рівненської області через Кузнецовський міський суд протягом десяти діб із дня його проголошення.

Головуючий: