Справа № 219/3312/17
Провадження № 2/219/2445/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 липня 2017 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючої судді Чопик О.П.,

при секретарі Чубикало О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що між сторонами укладено договір 25 липня 2011 року, згідно з яким позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Проте, стверджує, що відповідач належним чином не виконує зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим виникла у відповідача заборгованість, яка станом на 28 лютого 2017 року становить 55 874,48 грн., що складається з: 4 885,27 грн. заборгованості за кредитом, 45 853,51 грн. заборгованості за процентами за користуванням кредитом, 1 998,82 грн. заборгованості за пенею, 500 грн. фіксованої частини штрафу та 2 636,88 грн. процентної складової штрафу.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, подавши письмові пояснення (а.с.80-86), заяву про розгляд справи у його відсутності та про підтримання позову в повному обсязі (а.с.99).

Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з'явились, позивач подав письмові заперечення на позов (а.с.55-56). Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності та про визнання позову в частині заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом з розрахунку 30% річних. Також зазначив, що підписуючи договір відповідач розумів, що процентна ставка за користування кредитним коштами не буде збільшуватись без погодження з ним. Ствердив, що жодного повідомлення про збільшення процентної ставки до нього не надходило, згоди на підвищення процентної ставки він не надавав (а.с.100).

Відповідно до ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності сторін, від яких надійшли відповідні заяви, на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми.

З урахуванням ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що 25 липня 2011 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1, як клієнтом, укладено договір шляхом заповнення анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (а.с.6). Згідно з вказаною анкетою-заявою, заявник згоден з тим, що ця заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомлений та згідний з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови і правила надання банківських послуг розміщені на сайті www.privatbank.ua. Заявник зобов'язується виконувати вимоги Умов і правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку.

Згідно з п.2.1.1.5.5. Умов і правил надання банківських послуг (а.с.8-31), ознайомлення з якими не оспорює відповідач, клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перерозхід платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Пунктом 2.1.1.12.6.1. Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що у випадку виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100 грн. клієнт виплачує банку пеню, яка розраховується як сума базової процентної ставки за договором / 30 (нараховується за кожен день прострочення кредиту) та 50 грн. одноразово. Пеня нараховується в день нарахування процентів за кредитом.

Крім того, при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. (в еквіваленті 500 грн. за кредитними картами, відкритими у валюті USD) + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з врахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій (п.2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг).

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», у якій вказані Тарифи банку, які не оспорює відповідач, базова процентна ставка в місяць складає 2,5 %. При цьому розмір процентів нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році. Розмір щомісячних платежів складає 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості (а.с.7). Строк дії картки - до жовтня 2017 року (а.с.87).

У відповідності до ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст. 525 ЦК України передбачено неможливість односторонньої відмови від виконання зобов'язання або його зміна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядок, встановлені договором.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Звернувшись із позовом позивач просить, серед іншого, посилаючись на невиконання відповідачем умов кредитного договору, стягнути з нього заборгованість за кредитом в сумі 4885,27 гривень, заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 45 853,51 гривня. З розрахунку заборгованості вбачається, що під час укладення кредитного договору діяла процента ставка по кредиту в розмірі 30,00 % на рік, далі процентна ставка була змінена - 1 вересня 2014 року збільшена до 34,80% та 01 квітня 2015 року збільшена до 43,20%. Згідно з наказами банку від 18 серпня 2014 року №СП-2014-6915682 та від 18 лютого 2015 року №СП-2015-6552838 (а.с.94-98) такі розміри процентів встановлені за витратами, здійсненими з 1 вересня 2014 року та з 1 квітня 2015 року відповідно. Вказана зміна відбулась з метою підвищення ефективності карткового продукту та здійснена у загальному порядку для усіх кредитних коштів на картах, зокрема, «Універсальна», незалежно від держателів цих карт.

Представник позивача не обґрунтував правомірності збільшення процентної ставки та на вимогу суду не представив докази повідомлення відповідача про зміну розміру процентної ставки за кредитним договором (а.с.73-74), надавши пояснення лише щодо зміни формули нарахування процентів до квітня 2014 року та після квітня 2014 року (а.с.80-86). За пояснення представника позивача після квітня 2014 року нарахування процентів на поточну (у випадку несвоєчасного погашення кредитної заборгованості) та прострочену заборгованість здійснюється із коефіцієнтом «2». Тобто, за розрахунками банку, за наявності прострочення виплати кредиту розмір процентної ставки збільшується вдвічі. Крім того, з квітня 2014 року розрахунок процентів здійснюється виходячи зі заборгованості за тілом кредитом та нарахованими відсотками та санкціями в попередньому місяці.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності, і не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують цивільну відповідальність особи.

Законом України від 12 грудня 2008 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», який набрав чинності 10 січня 2009 року, ЦК України доповнено статтею 1056-1, у якій встановлено заборону банку збільшувати розмір фіксованої процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку.

Кредитний договір між сторонами укладено 25 липня 2011 року, тобто після набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п. 28 Постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надав роз'яснення про те, що при підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Згідно з п.1.1.3.2.3 Умов і правил надання банківських послуг, які є частиною кредитного договору, укладеного між сторонами, банк має право проводити зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення клієнта.

Відповідно до п.1.1.2.3Умов і правил надання банківських послуг, які є частиною кредитного договору, укладеного між сторонами, до обов'язків позичальника відносяться отримання виписки про стан картрахунків та про здійсненні операції по картрахункам.

За п.1.1.3.1.9 Умов і правил надання банківських послуг, які є частиною кредитного договору, укладеного між сторонами, Банк зобов'язаний не менш як раз на місяць у спосіб, визначений у Заяві (оголошення на сайті Банку) надавати Держателю виписки про стан Картрахунків та про проведені за минулий місяць операції по Картрахунках. При підключенні Держателя до системи INTERNET-banking (ПРИВАТ 24) надання виписок здійснюється через вказаний комплекс. При підключенні Клієнта до комплексу Mobile-banking Банк здійснює можливість доступу до інформації про стан рахунку, шляхом використання функцій SMS-повідомлень.

Згідно з п.1.1.1.91 Умов і правил надання банківських послуг, які є частиною кредитного договору, укладеного між сторонами, до Тарифів відноситься розмір винагороди за послуги Банку. Згідно до п.1.1.1.17 Умов Винагорода Банку - це сума зобов'язань Держателя платіжної картки по сплаті встановлених Банком Тарифів, а саме: проценти за користування кредитом, в тому числі за користування Простроченим кредитом та Овердрафтом, інших комісій та штрафних санкцій (якщо такі будуть мати місце).

Відтак певний порядок зміни Тарифів передбачений Умовами і правилами надання банківських послуг, які є частиною кредитного договору, укладеного між сторонами. З'ясуванню підлягає те, чи свідчить цей порядок про наявність змінюваної процентної ставки у кредитному договорі.

Частинами 1, 3 ст.1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Водночас, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором (ч.4 ст.1056-1 ЦК України).

Незважаючи на надання кредитору та позичальнику права самостійно визначати спосіб та порядок збільшення кредитором змінюваної процентної ставки у кредитному договорі, певні гарантії, передбачені Законом - ЦК України, повинні бути дотримані.

По-перше, кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка (речення 2 ч.4 ст.1056-1 ЦК України).

По-друге, у кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника (речення 3-5 ч.4 ст.1056-1 ЦК України).

По-третє, індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим ч.5 ст.1056-1 ЦК України.

По-четверте, у разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки (ч.6 ст.1056-1 ЦК України.

У кредитному договорі, укладеному між сторонами, який складається зі заяви від 25 липня 2011 року, Умов і правил надання банківських послуг, Тарифів банку та пам'ятки клієнта не передбачено порядку розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, який повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору; не визначено максимального розміру збільшення процентної ставки. Доказів протилежного позивачем не представлено. Також позивачем не представлено суду доказів письмового повідомлення позичальника про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка.

Крім того, поняттю «базова процентна ставка» не надано визначення в Умовах і правилах надання банківських послуг та таке поняття не може розумітись як початкова процентна ставка, яка може змінюватись банком в односторонньому порядку.

Таким чином у суду відсутні підстави, ґрунтовані на законі, вважати, що між сторонами укладено кредитний договір із встановленням змінюваної процентної ставки.

Щодо дотримання порядку зміни фіксованої процентної ставки, то варто зазначити, що у абзаці 3 п.28 Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК України або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК України. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК України зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір.

В укладеному між сторонами кредитному договорі не визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір.

Також суд зауважує, що позичальник стверджує, що на момент укладення договору він розумів, що процентна ставка за договором без погодження з ним не змінюватиметься; що позичальник самостійно жодного разу не здійснював погашення заборгованості за кредитом після збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку. Представником позивача доказів здійснення банком пропозиції збільшити фіксовану процентну ставку за кредитним договором від 25 липня 2011 року, її одержання та повне і безумовне прийняття (акцепт) позичальником суду не представлено. Також встановлено, що з лютого 2017 року позивачем здійснюється самостійне автоматичне списання коштів з картки відповідача з метою погашення заборгованості.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачем не доведено здійснення витрат за карткою відповідачем з 1 вересня 2014 року та з 1 квітня 2015 року, оскільки накази банку 18 серпня 2014 року та 18 лютого 2015 року свідчать про збільшення процентних ставок саме за витратами з 1 вересня 2014 року та з 1 квітня 2015 року. Поняття «витрати» не визначено в Умовах та правилах надання банківських послуг, тому суд виходить із тлумачення поняття «витрати» в Академічному тлумачному словнику української мови, як грошей, коштів, витрачених на що-небудь.

Таким чином, суд приходить до висновку, що збільшення фіксованої процентної ставки здійснено кредитором в односторонньому порядку.

Разом з тим встановлено, що позивач зобов'язання за договором щодо надання кредитного ліміту виконав повністю. У свою чергу відповідач своїх зобов'язань за договором належним чином не виконала, не здійснила погашення кредиту, не сплачує проценти за його користування.

Суд приймає до уваги та вважає таким, що проведений вірно, представлений представником позивача розрахунок заборгованості за договором від 25 липня 2011 року (а.с.4-5), за період до 31 серпня 2014 року, чого не оспорює відповідач. Станом на 31 серпня 2014 року розмір заборгованості за відсотками складає 1 729,19 грн.

На виконання ухвали суду розрахунок заборгованості за процентами з розрахунку 30% річних представником позивача не представлений. Суд не приймає до уваги посилання представника позивача, викладені у письмових поясненнях (а.с.80-86), на те, що при виникненні прострочених зобов'язань нараховуються подвійні проценти на всю суму заборгованості, оскільки про таку пропозицію про збільшення процентної ставки не повідомлено позичальника та відсутній його акцепт. Такий порядок нарахування процентів не узгоджений сторонами при укладенні договору, а п.1.1.3.2.3 Умов і правил надання банківських послуг не дозволяє банку в односторонньому порядку змінювати спосіб розрахунку процентів, що встановлює вищий розмір відповідальності, без погодження із позичальником; спосіб розрахунку процентів не є кредитним лімітом у розумінні кредитного договору, укладеного між сторонами. Окрім того, навіть з представленого представником позивача розрахунку заборгованості (а.с.4-5) не вбачається нарахування подвійних процентів після виникнення простроченої заборгованості.

Відтак, суд виходить з наступного розрахунку заборгованості за процентами за період з 1 вересня 2014 року (часу збільшення процентної ставки) до 28 лютого 2017 року включно (дата, станом на яку пред'явлено позовні вимоги).

Процентна ставка складає 2,5% на місяць, тобто 30% на рік. З розрахунку 360 днів у році, що передбачено у договорі, щоденний процент становить 0,083%. Тому заборгованість за процентами за період з 1 вересня 2014 року (часу збільшення процентної ставки) до 13 лютого 2014 року (14 лютого 2017 року з позичальника автоматично списані кошти на погашення заборгованості та розрахунок з цього часу проведено додатково) є добутком 4 885,27 грн. (заборгованість за тілом кредиту, розмір якої не змінювався), 896 днів (з 1 вересня 2014 року до 13 лютого 2017 року включно) та 0, 083%, і становить 3 633,08 грн.

14 лютого 2017 року з картки позичальника автоматично списано 821, 18 грн. з метою погашення заборгованості за кредитом. Тому заборгованість за процентами за період з 14 лютого 2017 року до 23 лютого 2017 року (24 лютого 2017 року банком автоматично списана наступна сума) є добутком 4 064,90 грн. (заборгованість за тілом кредиту є різницею між 4 885,27 грн. та списаними 821,18 грн.), 10 днів (з 14 лютого 2017 року до 23 лютого 2017 року включно) та 0, 083%, і становить 33, 73 грн.

24 лютого 2017 року з картки позичальника автоматично списано 580 грн. з метою погашення заборгованості за кредитом. Тому заборгованість за процентами за період з 24 лютого 2017 року до 28 лютого 2017 року (дата, станом на яку пред'явлено позовні вимоги) є добутком 3 484,09 грн. (заборгованість за тілом кредиту є різницею між 4 064,09 грн. та списаними 580 грн.), 4 дні (з 24 лютого 2017 року до 28 лютого 2017 року включно) та 0, 083%, і становить 11,57 грн.

З огляду на викладене, заборгованість за період користування кредитом станом на 28 лютого 2017 року дорівнює 5 407,57 грн. (сума 1 729,19 грн. до 1 вересня 2014 року, 3 633,08 грн. до 13 лютого 2017 року включно, 33,73 грн. до 23 лютого 2017 року включно та 11,57 грн. до 28 лютого 2017 року включно).

Водночас, відповідач у письмових запереченнях просить застосувати строк позовної давності в частині стягнення нарахованих процентів (а.с.55-56). Суд вважає за необхідне вирішити питання про можливість застосування загального та спеціального строку позовної давності.

Картка, видана відповідачеві, діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка згідно зі ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу України є обов'язковою для судів.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що останній платіж ОСОБА_1 здійснив 6 березня 2014 року, автоматично кошти з картки ОСОБА_1 списані 14 лютого 2017 року та 24 лютого 2014 року, що підтверджується випискою руху коштів за основною карткою (а.с.88-93). Строк дії кредитної картки - до жовтня 2017 року. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 17 лютого 2017 року (позовну заяву здано у відділення поштового зв'язку 27 березня 2017 року) та просить стягнути заборгованість за кредитним договором в повному обсязі станом на 28 лютого 2017 року. Відтак суд вважає, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності.

Щодо нарахування пені та штрафу, передбачених цим договором, суд враховує те, що згідно з ст.2 Закону України від 2 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року N 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» м.Артемівськ Донецької області віднесено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Згідно з довідкою Кодемської сільської ради Бахмутського району Донецької області, відповідач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.42).

Встановлено, що у розрахунку заборгованості в графі «сума комісії та пені», «сума комісії та пені (накопичувальним підсумком)» зазначено розмір заборгованості, яка, зважаючи на спосіб нарахування, відображений у розрахунку, є пенею. До 14 квітня 2014 року нарахована сума пені складає 100,00 грн. Подальше нарахування пені та штрафу (як фіксованої, так і процентної складової) здійснювалось позивачем відповідачеві після 14 квітня 2014 року, тобто під час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який поширюється на правовідносини, що виникли між сторонами.

Суд зауважує, що представник позивача посилається на можливість списання штрафних санкцій після звернення відповідача до установи банку. Крім того, автоматичне списання коштів з рахунку відповідача відбувалось з наступним їх зарахуванням на погашення пені за кредитним договором. Водночас заборона нарахування пені за період після 14 квітня 2014 року є законодавчо встановленою. Національний Банк України листом «Про скасування пені та штрафів за договорами кредиту під час АТО» від 5 листопада 2014 року № 18-112/64483 надав роз'яснення банкам про те, що банки мають встановлювати місце проживання клієнта - фізичної особи на основі даних, зазначених в поданих клієнтом офіційних документах або засвідчених в установленому порядку їх копій. Отримані дані банки мають співставляти з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України 30 жовтня 2014 року № 1053-р. Реалізація прав осіб, передбачених статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», не потребує отримання банком будь-яких інших документів. Наголошено банкам про необхідність неухильного дотримання вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та відповідальність керівників банків за їх невиконання. Саме тому суд не приймає до уваги зарахування позивачем автоматично списаних коштів на погашення пені, яка не підлягала нарахуванню.

З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково, оскільки відповідач належним чином не виконав зобов'язання за договором від 25 липня 2011 року, укладеним з позивачем, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем, яка включає в себе: 4 885,27 грн. заборгованості за кредитом, 5 407,57 грн. заборгованості за процентами за користуванням кредитом, 100 грн. пені, що в сумі складає 10 392,84 грн., станом на 28 лютого 2017 року. У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами в розмірі 40 445, 94 грн., пені в розмірі 1 898,82 грн. та штрафу слід відмовити. Крім того, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати - сплачений судовий збір, пропорційно до розміру задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 31, 60, 88, 169, 208, 209, 212, 214, 215, 218, 360-7 Цивільного процесуального кодексу України, з урахуванням ст.ст.526, 610, 611, 629, 1048, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року, суд

в и р і ш и в :

позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () заборгованість в розмірі 10 292 (десять тисяч двісті дев'яносто дві) грн. 84 коп., яка складається з 4 885 (чотири тисячі вісімсот вісімдесят п'ять) грн. 27 коп. заборгованості за кредитом, 5 407 (п'ять тисяч чотириста сім) грн. 57 коп. заборгованості за процентами за користуванням кредитом, 100 (сто) грн. пені.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () суму сплаченого судового збору в розмірі 304 (триста чотири) грн. 00 коп.

У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами в розмірі 40 445, 94 грн., пені в розмірі 1 898,82 грн. та штрафу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча О.П.Чопик