Справа № 140/622/17 Провадження № 22-ц/772/1732/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 69Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого Сала Т.Б., суддів: Марчук В.С., Оніщука В.В., секретар Агеєва Г.В., за участі: представника заявника ОСОБА_2 та представника ПФУ ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Тульчинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

встановила :

В березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив встановити факт постійного проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1 в період з жовтня місяця 1988 року по 04 вересня 1995 року.

Заяву мотивовано тим, що ОСОБА_4 народився 19.11.1960 року в с. Глухівці Козятинського району Вінницької області. Приблизно в 1964 році його батьки переїхали на постійне місце проживання в м. Немирів де він теж проживав до 1988 року. В 1987 році ОСОБА_4 почав працювати каменярем ІІІ-го розряду ПМК-38 в м. Немирові.

В жовтні 1988 року заявник отримав ордер на вселення і поселився в квартиру, за адресою: АДРЕСА_2.

За цією ж адресою Брацлавською селищною радою здійснено його прописку.

В 1991 році заявник одружився із ОСОБА_5, з якою проживав в цивільному шлюбі з 1988 року, та вселився з нею у виділене житло.

11 серпня 1995 року ОСОБА_4 отримав паспорт громадянина України на заміну паспорта старого зразка за часів СРСР. В отриманому паспорті в графі прописка записано, що він прописаний АДРЕСА_3 лише з 04 вересня 1995 року.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 2-118 від 21 серпня 1997 року ОСОБА_4 разом із сімєю здійснили приватизацію квартири.

У вказаній квартирі ОСОБА_4 постійно проживав разом зі своєю сімєю до її продажу в 2003 році.

У 1995 році заявник отримав посвідчення особи, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорії 4) ОСОБА_4 В-Г № 310437.

Відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що за станом на 01.01.1993 року вони проживали або відпрацювали у цій зоні не менше 4-х років, вік виходу на пенсію зменшується на два роки та додатково один рік за три роки проживання, роботи, але не більше п'яти років.

Заявник вважає, що фактично проживаючи в ІНФОРМАЦІЯ_2 з жовтня 1988 року, мав право на пятирічне зменшення віку для виходу на пенсію.

З цією метою він звернувся до Управління Пенсійного фонду України у Немирівському районі з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах. Але отримав відмову через відсутність документів які підтверджують період постійного проживання в смт. Брацлав станом на 01 січня 1993 року.

Зважаючи на викладене ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2017 року заяву ОСОБА_4 задоволено. Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме постійне проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_4 в період з жовтня місяця 1988 року по 04 вересня 1995 року.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Тульчинське обєднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права, зокрема, Тульчинське обєднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області не було залучено до розгляду як заінтересовану особу, крім того, встановлення даного факту породжує право заявника на звернення до УПФ для призначення пенсії, а отже вбачається спір про право.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, розглянувши матеріали цивільної справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини 2 цієї ж статті передбачено розгляд в порядку окремого провадження справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання на території смт. Брацлав Немирівського району Вінницької області, яке відноситься до населених пунктів четвертої категорії потерпілих внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, в період з вересня 1988 року по квітень 1993 року для оформлення пільгової державної пенсії із зменшенням пенсійного віку.

Згідно з ч. 6 ст. 235 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і розяснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Таке ж розяснення міститься у п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення».

Судом встановлено, що 20 липня 1995 року ОСОБА_4 отримав посвідчення громадянина, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорії 4) ОСОБА_4 В-Г № 310437.

21 лютого 2017 року ОСОБА_4 звернувся до УПФУ у Немирівському районі із заявою про призначення пільгової державної пенсії із зменшенням пенсійного віку, оскільки вважав, що має право на зменшення віку виходу на пенсію як особа, яка станом на 01.01.1993 року постійно проживала та працювала у зоні посиленого радіологічного контролю.

УПФУ у Немирівському районі у призначенні пенсії відмовило, оскільки заявник не надав документів, які б підтверджували період постійного проживання чи роботи на території посиленого радіологічного контролю. Розяснено, що рішення ПФУ може бути оскаржено в судовому порядку (а.с.7).

Отримавши відмову у призначенні пенсії, 13 березня 2017 року, ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи дійшла висновку, що в даному випадку вбачається спір про право. Про це свідчить відмова УПФУ у призначенні пенсії, звернення ОСОБА_4 до суду із заявою після отримання такої відмови та подання ПФУ апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яким встановлено факт постійного проживання заявника на території посиленого радіологічного контролю.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 235 ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

В порушення вимог цивільно-процесуального права суд першої інстанції не залучив до участі в розгляді справи в якості зацікавленої особи представника Тульчинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області, не зясував в якому провадженні (окремому чи позовному) повинен вирішуватись даний спір.

Частиною 4 статті 256 ЦПК України, передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду.

Враховуючи викладене, оскільки в даному випадку має місце спір про право на призначення пенсії, який повинен вирішуватися у порядку позовного провадження, то рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення - залишенню без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ч. 4, 6 ст. 235, ч.4 ст. 256, ст. 303, 307, 313, 314, 315,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Тульчинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області задовольнити.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2017 року скасувати.

Заяву ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без розгляду.

Розяснити ОСОБА_4 право на звернення до суду з відповідним позовом на загальних підставах.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підпис/ /підпис/

Згідно з оригіналом: