Справа № 415/4790/17
Провадження № 2-о/415/559/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.17 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Коваленко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Данько Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лисичанську цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту що має юридичне значення, заінтересована особа - Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області, -

ВСТАНОВИВ:

До Лисичанського міського суду Луганської області звернувся заявник, ОСОБА_1, з заявою про встановлення факту що має юридичне значення, заінтересована особа - Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області.

В обґрунтування поданої заяви заявник зазначила, що 27 квітня 1985 року вона була прийнята на посаду повара кафе № 4 «Лисичанського харчового ОРСа» П/в «Лисичанськвугілля», де на неї була заведена трудова книжка, в якій помилково було вказане її по батькові - «ОСОБА_1», однак в свідоцтві про народження та паспорті вказано по батькові «ОСОБА_1». На теперішній час кафе № 4 «Лисичанського харчового ОРСа» П/в «Лисичанськвугілля» реорганізоване в ГКТПП їдальню № 12, а документи вищезазначеного підприємства на зберігання до трудового архіву Лисичанської міської ради не надходили. У зв'язку з цим відсутня можливість внести до трудової книжки відповідні виправлення. Встановлення факту належності заявнику трудової книжки необхідно для оформлення пенсії за віком. На підставі викладеного, заявник просила встановити факт належності їй, ОСОБА_1 трудової книжки на ім'я ОСОБА_1 виданої 24.07.1985 року.

Заявник ОСОБА_1 через канцелярію суду надала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, заяву підтримала.

Представник заінтересованої особи Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву, в якій просив справу розглянути без її участі.

У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 07 серпня 1967 року, виданого м. Лисичанськ міськ. Бюро ЗАГС Луганської області, ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року, батьком вказано ОСОБА_4, мати - ОСОБА_5.

Згідно копії паспорта громадянина України НОМЕР_3, виданого 26 грудня 2001 року 2 МВМ Лисичанського МВ УМВС України в Луганській області, ОСОБА_1, уродженка м. Лисичанськ Луганської області, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, виданої Державною податковою інспекцією у м. Лисичанську, ОСОБА_1 отримала ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Згідно копії витягу з державного реєстру акті цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № НОМЕР_4 від 27 квітня 2017 року наданого Лисичанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, за параметрами запиту ОСОБА_1, повідомлено, що 20 лютого 1988 року між нею та ОСОБА_6 було укладено шлюб, про що складено актовий запис № 148. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_6.

Згідно копії трудової книжки НОМЕР_5 від 24.07.1985 року на російській мові « (ОСОБА_1) ОСОБА_1» працювала на підприємстві «Лисичанськвугілля» на підставі наказу 86к від 24.07.1985 року поваром 4 р. в кафе № 4.

Як вбачається з відповіді Трудового архіву Лисичанської міської ради № 3043/01-26 від 10.08.2017 року, довідка яка підтверджує стаж роботи «ОСОБА_1» у «Лисичанском продовольственном ОРСе» за період з 24 липня 1985 року по квітень 1992 року видана на підставі наказів з особового складу № 86 від 24.07.1985 року, № 146 від 17.12.1986 року та розрахункових відомостей, тому що особова картка форми Т-2 «ОСОБА_1» на зберігання до трудового архіву Лисичанської міської ради не надходила. Наказ про звільнення № 1к від 01.08.1992 року до трудового архіву Лисичанської міської ради не надходив. У наказах з особового складу по «Лисичанському продовольственному ОРСу» за липень 1992 року інформація про звільнення «ОСОБА_1» відсутня. У розрахункових відомостях вищезазначеного підприємства за період з травня 1992 року по серпень 1992 року значиться прізвище «ОСОБА_1» з сумою нарахувань «0,00».

Як вбачається з відповіді Трудового архіву Лисичанської міської ради № 3044/01-26 від 10.08.2017 року повідомлено, що надати довідку про стаж роботи «ОСОБА_1» по «ГКТПП столовая № 12» за період з 01.08.1992 року по 31.10.1993 року не надається можливим, тому що документи вищезазначеного підприємства на зберігання до трудового архіву Лисичанської міської ради не надходило. У розрахункових відомостях « столовая № 12» які надійшли в складі документів ЛГКТПП «Гермес» прізвище «ОСОБА_1» не значиться.

Згідно архівної довідки № 3045/01-26 виданої 10.08.2017 року Трудовим архівом Лисичанської міської ради у документах з особового складу «Лисичанского прод. ОРСа п/о Лисичанскуголь», є такі відомості про стаж роботи «ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1»: прийнята «поваром ресторана № 4 с 24 июля 1985 года по 11 декабря 1986», переведена «поваром в кафе № 5 с 11 декабря 1986 года по апрель 1992 года».

Згідно відповіді Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» від 27.09.2017 року №14/82 наданій « ОСОБА_1» з питання виправлення по батькові в трудовій книжці, керівництво ПАТ «Лисичанськвугілля» повідомило, що згідно Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Мінюста, Мінсоцзахисту населення України від 29.07.1993 р. № 58, запис може проводити лише ті працівники які допустили помилку при заповненні трудової книжки, якщо підприємство на час звернення ліквідоване, треба звернутись до вищестоящих організацій, в міський архів або міський суд.

Суд, визначивши юридичну природу правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до таких висновків.

Відповідно до положень ст.ст.1, 3 ЦПК України одними із завдань цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи інтересів осіб.

Вимоги ст. 214 ЦПК України зобов'язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Розглядаючи справу, суд забезпечив учасникам цивільного процесу рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, їм відомі права та обов'язки, регламентовані ЦПК України.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до приписів ч.3 ст.235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Приписами п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно листа Верховного суду України «Про судову практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа, який необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. У цих справах суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, неприсвоєння чи залишення одного з них.

З Листа Верховного суду від 01.01.2012 року «Про судову практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вбачається, що для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати заяву з доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення. У цих справах суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, неприсвоєння чи залишення одного з них.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" у п. 1 роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення."

Встановлення зазначеного факту, має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати своє право на оформлення пенсії за віком.

Таким чином, зважаючи на наявність даних, які свідчать про перебування ОСОБА_1 в трудових відносинах із зазначеним вище підприємством, відповідність цих даних інформації, що міститься у наданих суду копії паспорта ОСОБА_1, свідоцтві про народження, довідок з трудового архіву, разом з тим у трудовій книжці по батькові заявника вказано "ОСОБА_1", що дає підстави вважати, що у вказану довідку вкралася помилка у помилковому вказані по-батькові заявника "ОСОБА_1" замість правильного "ОСОБА_1", як свідчать відомості з офіційних документів, що підтверджують її особу.

Помилка у написанні прізвища заявника, яка не відповідає його офіційним документам, призвела до труднощів в оформленні пенсії за віком. Наявні неточності виникли не з її вини, а є допущеними відповідними посадовими особами помилковими описками.

Аналіз перевірених і оцінених судом доказів переконує суд, що заявником надані належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву у їх достовірності та належності, що є підставою для задоволення заяви .

При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Положеннями ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України і набрала чинності для України 11.09.1997 та є обов'язковою.

Понесені заявником судові витрати у справі не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 234, 256-259, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту що має юридичне значення, заінтересована особа - Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 трудової книжки серії НОМЕР_6, дата заповнення 24.07.1985 року, на ім'я « (ОСОБА_1) ОСОБА_1».

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.В. Коваленко