В справі № 760/7239/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне /

07 листопада 2017 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Хілюк І.О., Гак Г.М.

представника позивача- ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судового засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачка у квітні 2017 року звернулася до суду з позовом і просила стягнути з відповідачки 119 300, 00 гр. боргу за договором позики.

В жовтні 2017 року збільшила розмір позовних вимог і просить стягнути додатково з відповідачки 24 350, 67 гр. інфляційних втрат, 6 540, 24 гр. річних та 30 890, 91 гр. процентів.

Посилається в позові на те, що між нею та відповідачкою був укладений договір позики, за яким вона надала відповідачці в борг 119 300, 00 гр.

Строк повернення боргу ними за договором був обумовлений не пізніше 15 грудня 2015 року.

В зв»язку з тим, що після спливу обумовленого ними строку повернення коштів відповідачка борг не повернула, на її вимоги повернути кошти не реагує, просить задовольнити позов.

Представник позивачки вимоги останньої в судовому засіданні підтримав.

Відповідачка в судове засідання неодноразово не з»являлася, про час розгляду справи повідомлялася належним чином.

Про причину неявки суд до відома не поставила.

Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За правилами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 кодексу позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 14 грудня 2015 року між сторонами був укладений Договір позики, за умовами якого позивачка надала відповідачці в борг 119 300, 00 гр. гр.

Строк повернення боргу ними за договором був обумовлений не пізніше 15 грудня 2015 року.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що борг відповідачкою не повернутий до цього часу.

З точки зору закону в разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання.

Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

На підтвердження укладеного з відповідачем договору позики та передачу йому грошових коштів представник позивача в судовому засіданні надав суду оригінал розписки, наявність якої у позивачки є свідченням невиконання відповідачем умов договору позики.

Виходячи з викладеного вище, невиконання відповідачкою зобов"язань за договором позики, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки та їх задоволення.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Представник позивачки суду пояснив і це підтверджується борговою розпискою, предметом договору позики була національна валюта.

З розрахунку позивачки, перевіреного судом, вбачається, що сума річних від простроченої суми становить 6 540, 24 гр., а інфляційних втрат - 24 350, 67 гр.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

З укладеного між сторонами договору позики вбачається, що при його укладенні розмір процентів за користування коштами сторонами не встановлювався, а тому суд вважає обгрунтованими посилання представника позивача та розрахунок процентів відповідно до облікової ставки НБУ протягом всього часу існування боргових зобов»язань відповідачки з 16 грудня 2015 року до 13 жовтня 2017 року в розмірі 35 574, 89 гр. року згідно розрахунку, приведеного в позові.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

Відповідачка, належно повідомлена про час розгляду справи, своїм правом не скористалася, проти вимог позивачки заперечень не подала і наявність боргових зобов"язань перед позивачкою не спростувала.

В свою чергу надані позивачкою докази та розрахунки заборгованості відповідають вимогам ст.ст.57-58 ЦПК України і сумніватися в їх об»єктивності у суду немає підстав.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Виходячи з цього та розміру задоволених вимог позивачки суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки на користь позивачки 1 857, 66 гр. судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст.15,16, 526, ч.2 ст.625,1046, 1047, ч.1 ст.1049, ч.1 ст.1051 ЦК України, ст.ст.3-4, 10-11, 57-60, 79, ч.1 ст.88,209, 212-215, 218, 224ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 119 300, 00 гр. боргу, 24 350, 67 гр. інфляційних втрат, 6 540, 24 гр. річних, 30 890, 91 гр. процентів та 1 857, 66 гр. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня його отримання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя: Л. А. Шереметьєва