Провадження №2/447/826/17
Справа №447/1832/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

(заочне)

02.11.2017 року Миколаївський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Павлів В. Р.

за участю секретаря судового засідання Волківської Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Новороздільська міська рада Львівської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням ,-

в с т а н о в и в:

16.08.2017 року ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 пред'явили позов до ОСОБА_4, відповідно до якого просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: вул. Грушевського, 29/22, м. Новий Розділ, Львівської області. В обґрунтування позову наведено наступне. Позивачі є співвласниками квартири №22 на вул. Грушевського, 29, м. Новий Розділ, Львівської області. У зазначеному житлі зареєстрований також відповідач, який понад встановлені законодавством строки не проживає за вищевказаною адресою. За ним відсутні підстави для збереження житла. Позивачі, як співвласники житла мають право у такому випадку вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном.

В судове засідання позивачі не зявилися. Представник позивачів подав в суд заяву про проведення судового розгляду справи у їх відсутності, зазначивши що підтримує позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що є відомості в матеріалах справи. Відомостей про причину його неявки немає. Суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення по суті спору.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився повторно, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.03.2009 року позивачам на праві власності належить 3/4 квартири на вул. Грушевського, 29/22 у м. Новий Розділ Львівської області. ОСОБА_5, якій належить 1/4 вищевказаної квартири, померла 15.01.2014 року, що стверджується свідоцтвом про смерть. На момент розгляду справи право власності на частку ОСОБА_5 після її смерті за спадкоємцями не оформлено.

Відповідач, згідно з довідкою від 15.08.2017 року №5419, є родичем ОСОБА_3 та зареєстрований у вищевказаній квартирі.

Згідно з актом від 20.07.2017 року відповідача, на час огляду, у житлі не було. Зі слів ОСОБА_3 відповідач з 2009 року у зазначеній квартирі не проживає, що додатково засвідчили сусіди ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Згідно зі ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Згідно із ч.3 ст.13 Конституції України власність зобовязує. Зокрема, право власності не повинно використовуватись на шкоду людині. Тому право власності на житло охороняється законом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Лише не проживання у жилому приміщенні понад встановлений законом строк без поважних причин, дає підстави для визнання члена сім'ї власника житла таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.212 ЦПК України при ухваленні рішення суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Позивачами не надано належних доказів того, що відповідач не проживає у зазначеній квартирі протягом встановленого судом строку. Долучений до позовної заяви акт про не проживання відповідача у квартирі не засвідчує періоду протягом якого відповідач там не проживає.

Причини, за яких відповідач не проживає за місцем реєстрації судом не встановлено, оскільки у суду немає можливості викликати відповідача для участі у розгляді справи. Згідно з актом про не проживання відповідача у квартирі комісія, зі слів ОСОБА_3, встановила, що відповідач проживає у Кіровоградській області, однак, у позовній заяві позивачі зазначили лише місце реєстрації відповідача, а отже судові повістки відповідач не отримує.

Оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволені позову слід відмовити, оскільки наданих позивачами доказів є недостатньо для того, щоб встановити обставини, що входять у предмет доказування, а отже у суду відсутні підстави для позбавлення відповідача конституційного права на житло.

Керуючись ст. 8, 10, 57, 58, 60, 88, 209, 212, 215, 224, 225, 226 ЦПК України, ст. 405 ЦК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Миколаївський районний суд Львівської області шляхом подання в 10-денний строк з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: Павлів В. Р.