Провадження № 6/760/249/17
В справі № 760/7756/17-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2017 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючої - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Хілюк І.О.

представника стягувача- Григорян О.Г.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві подання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві про обмеження в праві виїзду за межі України ОСОБА_1, суд

В С Т А Н О В И В :

Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві Григорян О.Г. звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу до виконання ним своїх зобов'язань за рішенням суду.

Посилається в поданні на те, що на примусовому виконанні у відділі знаходиться виконавче провадження № 38961429 з виконання виконавчого листа Дарницького районного суду м. Києва від 17 липня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3.4 240 000, 00 гр. боргу, 140 940, 00 гр. річних, а всього 4 380 940, 00 гр.

Рішення суду боржником до цього часу не виконано, а при відвідуванні боржника за місцем проживання двері квартири ніхто не відчинив.

Згідно отриманих відповідей на запити не встановлено наявності у відповідача будь-якого майна, на яке можливо звернути стягнення.

Виходячи з цього, просить задовольнити подання.

Головний державний виконавець у судовому засіданні подання підтримав.

Боржник та стягувач у судове засідання не з»явилися, про час розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник стягувача просить розглядати подання в його відсутності.

Боржник просить відкласти розгляд подання в зв»язку з його перебування на лікуванні з дитиною-інвалідом.

В той же час підтверджуючих документів не надав, а тому суд вважає за можливе розглядати справу в відсутності як боржника, так і стягувача.

Заслухавши головного державного виконавця дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення подання, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень в Україні покладено на Державну виконавчу службу, а порядок виконання визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у відділі знаходиться виконавче провадження № 38961429 з виконання виконавчого листа Дарницького районного суду м. Києва від 17 липня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 4 380 940, 00 гр. боргу.

23 липня 2013 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, яка була направлена сторонам і якою боржнику надано семиденний строк для самостійного виконання рішення суду.

Рішення суду боржником до цього часу не виконано.

З точки зору закону тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за кордон можливе не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Під ухиленням боржника від виконання зобов'язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння ( дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно з даною нормою закону та ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» одним із заходів забезпечення виконання рішення може бути тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого, причому таке обмеження можливо на підставі судового рішення за поданням державного виконавця лише у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

Звертаючись до суду з поданням, державний виконавець в його тексті взагалі не посилається на ухилення боржника від виконання рішення суду, а лише аналізує вчинені ним дії з метою виконання рішення суду та повідомляє про звернення до відділу стягувача з заявою про звернення до суду з поданням про обмеження боржника в праві виїзду за кордон.

З Акту державного виконавця від 18 липня 2015 року вбачається, що ним був здійснений вихід за місцем проживання боржника, однак останній розшуканий не був, оскільки він у квартирі не проживає.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

З даної норми закону випливає, що таке обмеження може мати місце лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність самого факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

В розумінні вимог даного закону ухиленням від виконання зобов»язання, покладеного на боржника рішенням суду, є такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків.

Сам по собі факт невиконання рішення суду не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Подання державного виконавця не містить посилання на ухилення боржника від виконання рішення суду.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення подання.

Керуючись ст. ст. 293,377-1 ЦПК України, ст.ст.6-8 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст.ст.18,19 Закону України « Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві про обмеження в праві виїзду за межі України ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: