Справа № 128/995/17
РІШЕННЯ

Іменем України

22.06.2017 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої- судді ОСОБА_1, при секретарі- Кіяниця А.О.,

за участю- представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці позовну заяву ОСОБА_3, яка подана та підписана його представником згідно довіреності ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

13.04.2017 року позивач звернувся до Вінницького районного суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на майно.

Позовні вимоги позивачем обґрунтовані тим , що 26.10.2007 року рішенням постійно діючого Вінницького третейського суду при товарній біржі "ТБ Всеукраїнська" за його позовною заявою до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу на земельну ділянку, дійсним та визнання права власності на земельну ділянку, позов задоволено та ним визнано право власності на земельну ділянку площею 0,1276 га, кадастровий номер :02:009:0841, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель, що розташована за адресою: Вінницький район, смт. Стрижавка, вул. Кобзарська, 44.

Вказує, що з дня набрання чинності цим рішенням він користується зазначеною земельною ділянкою, сплачує земельний податок, підтримує її належний естетичний вигляд.

Зазначає, що ним замовлено розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів на право власності на земельну ділянку. Однак, він не в змозі оформити свою земельну ділянку, так як відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо діяльності третейських судів та виконання рішень третейських судів» від 05.03.2009 року, не підлягають примусовому виконанню рішення третейських судів, прийняті до набрання чинності цим Законом і не виконані на день набрання чинності цим Законом.

Зазначає, що позивач звернувся до відповідача у жовтні 2016 року для вирішення питання щодо належного оформлення земельної ділянки на його ім'я, однак відповідач залишив його звернення поза уваги.

Тому він вимушений звернутися до суду , і з посилкою на ст.ст.328,344 ЦК України, просить судвизнати за ним право власності на вищевказану земельну ділянку.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не з*явився по невідомим причинам , про , дату, час та місце проведення судового засіданні повідомлений судом належним чином.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовну заяву підтримав, з підстав викладених у ній, просив її задовольнити. Суду додатково пояснив, що дійсно відповідач ОСОБА_4 приходив до суду 26.04.2017 року та він допомагав йому написати заяву про проведення задання у його відсутності та просить задовольнити позов, але чому він не запропонував йому оформити право власності на земельну ділянку у нотаріуса, пояснити суду не зміг.

Відповідач ОСОБА_4 до судового засідання не з*явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує з приводу задоволення позовних вимог (а.с.53).

Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності нез'явившихся осіб.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не обґрунтований та такий, що підлягає відмові у задоволенні виходячи з такого.

Судом встановлено, відповідно до копії письмового договору купівлі продажу від 12.10.2007 року ОСОБА_4 продав ОСОБА_3 , а ОСОБА_3 купив земельну ділянку площею 0,1276 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель,вказана земельна ділянка площею 0,1276 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: Вінницький район, смт. Стрижавка, вул. Кобзарська, 44, належала ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія І-ВН №. 043966, виданого Стрижавською радою народних депутатів 21 листопада 2002 року (а.с.7-8,14-15).

Відповідно рішення постійно діючого Вінницького третейського суду при Товарній біржі «ТБ Всеукраїнська» від 26.10.2007 року вищезазначений договір купівлі продажу визнано дійсним, та визнано право власності на земельну ділянку площею 0,1276 га, кадастровий номер :02:009:0841, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель, що розташована за адресою: Вінницький район, смт. Стрижавка, вул. Кобзарська, 44 за ОСОБА_3В.(а.с.6,13).

Позивачем в ФОП «Гончарук Олександр Дмитрович» замовлено розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів на право власності на вищезазначену земельну ділянку (а.с.10-23).

Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного.

Згідно до п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно до ст. 11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Закон України "Про третейські суди" (далі - Закон) регулює порядок утворення та діяльності третейських судів в Україні та встановлює вимоги щодо третейського розгляду справ з метою захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та юридичних осіб.

Слід зазначити, що у рішенні Конституційного суду України від 10 січня 2008 року № 1-рп/2008 у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті З, пункту 9 статті 4 та розділу VIII "Третейське самоврядування" Закону України "Про третейські суди" (справа про завдання третейського суду) зазначається, що третейський розгляд спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин - це вид недержавної юрисдикційної діяльності, яку третейські суди здійснюють на підставі законів України шляхом застосування, зокрема, методів арбітрування. Здійснення третейськими судами функції захисту, передбаченої в абзаці сьомому статті 2, статті 3 Закону, є здійсненням ними не правосуддя, а третейського розгляду спорів сторін у цивільних і господарських правовідносинах у межах права, визначеного частиною пятою статті 55 Конституції України.

Судом достеменно встановлено, що рішенням постійно діючого Вінницького третейського суду при Товарній біржі «ТБ Всеукраїнська» від 26.10.2007 року договір купівлі продажу земельної ділянки визнано дійсним, та визнано право власності за позивачем на земельну ділянку площею 0,1276 га, кадастровий номер :02:009:0841, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель, що розташована за адресою: Вінницький район, смт. Стрижавка, вул. Кобзарська, 44.

На час винесенні вказаного рішення діюча редакція Закону України « Про третейські суди» від 14.04.2006, підстава 3541-15), передбачала , що сторони, які передали спір на вирішення третейського суду, зобовязані добровільно виконати рішення третейського суду, без будь-яких зволікань чи застережень. (стаття 50 Закону ).

Виконання рішення третейського суду, якщо воно потребує вчинення дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх службовими особами, здійснюється за умови видачі компетентним судом виконавчого документа (частина третя статті 55 Закону ).

Забезпечення примусового виконання рішень третейських судів перебувало за межами третейського розгляду та було завданням компетентних судів і державної виконавчої служби (стаття 57 Закону, пункт 1 частини другої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження") (пункт 4 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 10 січня 2008 року № 1-рп/2008).

Згідно ОСОБА_5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо діяльності третейських судів та виконання рішень третейських судів», від 05.03.2009 № 1076-VI, вбачається, що не підлягають примусовому виконанню рішення третейських судів, прийняті до набрання чинності цим Законом і не виконані на день набрання чинності цим Законом, у справах, які відповідно до цього Закону не підвідомчі третейським судам.

Також, цим Законом внесені зміні та доповнення в Закону України « Про третейські суду», зокрема: ст. 6 Закону доповнено п. 7, згідно до якого третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки; ст. 38 Закону доповнено частиною десятою такого змісту:" Обставини, встановлені рішенням третейського суду, підлягають обов'язковому доказуванню при розгляді цивільних, господарських та інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлені ці обставини".

Тобто судом також встановлено, що станом на 05.03.2009 р. добровільно не виконано рішення третейського суду від 26.10.2007 року за яким предметом позову виступає вищевказана земельна ділянка.

Таким чином, дане рішення третейського суду , не підлягає примусовому виконанню , оскільки прийнято до набрання чинності Законом від 05.03.2009 № 1076-VI, і не було виконано на день набрання чинності цим Законом, у справі, яка відповідно до цього Закону не підвідомчі третейським судам ( п.7 ч.1 ст. 6 Закону).

У звязку з чим, на даній правовідносини між сторонами по даній справі розповсюджується положення ч.10 ст. 38 Закону, яка передбачає обставини , встановлені рішенням третейського суду, підлягають обов'язковому доказуванню при розгляді цивільних, господарських та інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлені ці обставини.

Оскільки , відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів , суд дійшов до висновку , що позивачем не доведено належними та допустимий доказами , встановлені обставини за рішенням третейського суду, а саме: наявність перешкод у нотаріальному посвідченню укладеного між сторонами письмового договору-купівлі продажу земельної ділянки від 12.10.2007 р.; період виникнення таких перешкод; існування на час звернення до суду із даним позовом між сторонами дійсного спору про право, - оскільки відповідач ОСОБА_4, який проживає на даний час в м. Вінниці і мав змогу двічі скерувати на адресу суду заяви про проведення судових засідань по даній справі у його відсутності та не заперечення щодо позовних вимог позивача ( а.с.31,53).

Тому звернення до суду 13.04.2017 року із даним позовом , з урахуванням вищевикладеного , а також неявки самого позивача до зали судового засіданні з невідомих для суду причин, суд розцінює як штучно створена підстава для звернення до суду , з метою ухилення сторін від сплати державного мита та інших платежів за нотаріальне посвідчення правочину.

У звязку з зазначеним, суд вважає позов необґрунтований , у задоволені якого слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК судові витрати підлягають залишенню за позивачем.

Керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволені позовної заяви ОСОБА_3, яка подана та підписана його представником згідно довіреності ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно,-відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Повне рішення суду виготовлено 26 червня 2017 року.

Суддя: