Ухвала іменем україни 11 жовтня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Коротуна В.М., суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О., Мазур Л.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора м. Рівного в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 до управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради, Рівненської міської ради, фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя особа - комунальне підприємство «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації», про визнання незаконними рішення, визнання договору купівлі-продажу індивідуально визначеного майна недійсним, скасування державної реєстрації та свідоцтва про право власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_3 та її представника - ОСОБА_6 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від

09 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області

від 21 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року заступник прокурора м. Рівного, в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4, звернувся до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що виконавчим комітетом Рівненської міської ради на порушення вимог ст. ст. 355, 368, 369, 382 ЦК України без згоди співвласників багатоквартирного будинку було включено до переліку об'єктів комунальної власності допоміжне приміщення, що знаходиться в підвалі житлового будинку по АДРЕСА_1, а також передано його у приватну власність фізичній особі-підприємцю

ОСОБА_5 (далі - ФОП ОСОБА_5.

Враховуючи зазначене та з урахуванням уточнень позовних вимог просив суд визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради від 12 грудня 2006 року № 245, зі змінами від

14 листопада 2007 року «Про відміну рішення виконкому від 12 вересня

2006 року № 179 та затвердження переліків нежитлових приміщень, що є комунальною власністю територіальної громади м. Рівного в особі Рівненської міської ради», в частині включення до переліку об'єктів, які належать до комунальної власності територіальної громади міста приміщення, що знаходиться підвалі багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1, визнати незаконним та скасувати рішення Рівненської міської ради від 12 червня 2008 року № 1589 «Про приватизацію нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1», визнати недійсним договір купівлі-продажу від 01 жовтня 2008 року нежитлового приміщення підвалу, що знаходиться в АДРЕСА_1, а саме: приміщення № 1, № 2, № 3 загальною площею 22,7 кв.м, зобов'язати

ФОП ОСОБА_5 привести у відповідність придбане приміщення шляхом вивільнення майна.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від

09 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 21 січня 2016 року, в задоволенні позову заступника прокурора м. Рівного в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 до управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради, Рівненської міської ради, ФОП ОСОБА_5, виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя особа - комунальне підприємство «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації», про визнання незаконними рішення, визнання договору купівлі-продажу індивідуально визначеного майна недійсним, скасування державної реєстрації та свідоцтва про право власності відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_3 та представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 21 січня 2016 року, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із недоведеності та безпідставності позовних вимог, оскільки спірне приміщення підвалу не є допоміжним приміщенням багатоквартирного будинку, в ньому не розміщені вузли управління систем опалення, водопостачання, каналізації будинку, вимикаючих пристроїв інженерних мереж чи технічні пристрої, які необхідні для безпечної експлуатації квартир будинку.

Колегія суддів погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради від 12 грудня 2006 року № 245 затверджено перелік нежитлових приміщень, що є комунальною власністю територіальної громади м. Рівного в особі Рівненської міської ради, до якого було включено за порядковим

№ 465 нежитлове приміщення по АДРЕСА_1, площею 15,9 кв.м.

Рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради від

14 листопада 2007 року № 159 «Про внесення змін та доповнень у перелік нежитлових приміщень, що є комунальною власністю територіальної громади м. Рівного в особі Рівненської міської ради» було внесено зміни та доповнення до переліку нежитлових приміщень, затверджений рішенням виконавчого комітету від 12 грудня 2006 року № 245, згідно яких нежитлове приміщення по АДРЕСА_1, загальною площею 91,1 кв.м, балансоутримувачем якого є житлово-комунальне підприємство «Центральне», віднесено до комунальної власності територіальної громади

м. Рівного в особі Рівненської міської ради.

Рішенням Рівненської міської ради від 12 червня 2008 року №1589 «Про приватизацію нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1» на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», Закону України «Про Державну програму приватизації» затверджено, що нежитлове приміщення, розташоване в підвалі чотириповерхового цегляного будинку за адресою: АДРЕСА_1, площею 22,7 кв.м, підлягає приватизації шляхом викупу покупцем - суб'єктом підприємницької діяльності - ФОП ОСОБА_5

01 жовтня 2008 року між управлінням комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради (продавець) та ФОП ОСОБА_5 (покупець) укладено договір купівлі-продажу індивідуально визначеного майна (нежитлового приміщення), згідно п. 1.1. якого продавець зобов'язується продати покупцю нежитлові приміщення підвалу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а саме: приміщення №1, №2, №3, загальною площею 22,7 кв.м.

15 жовтня 2008 року за ФОП ОСОБА_5 зареєстровано право приватної власності на 25/100 частин нежитлових приміщень підвалу в

м. Рівному по вул. Соборна, 190, підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

За змістом ч. 2 ст. 382, ч. 1 ст. 369 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, які володіють і користуються ними спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, тобто у їх власність, як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду.

Згідно положень ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т.ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

У рішенні Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року

№ 4-рп/2004 (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) зазначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків, підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього (п.1.1).

Як зазначено у п. 1 рішення Конституційного Суду України від

09 листопада 2011 року № 14-рп/2011, в аспекті конституційного звернення положення п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ зі змінами необхідно розуміти так, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

При цьому відповідно до ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення), а нежитлове приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин.

Допоміжні та нежитлові приміщення являють собою різні частини багатоквартирного будинку, які відрізняються між собою своїм призначенням, а тому, для правильного вирішення спору, необхідно встановити, чи є це приміщення допоміжним, в якому чи в частині якого може знаходитися технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов та безпечної експлуатації квартир тощо), без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою, чи використовувалось воно чи якась з його частин для обслуговування будинку.

Знаходження певних приміщень в підвалах чи цокольних поверхах не може визнаватися безумовною підставою віднесення їх до допоміжних приміщень, які підлягають приватизації разом з приватизацією квартир.

Згідно даних інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_1 спірне приміщення підвалу має статус нежитлового приміщення (т. 1, а.с. 285-287).

Під час огляду на місці, здійсненого судом першої інстанції в порядку проведення виїзного засідання, встановлено, що у приміщенні підвалу багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1, яке передано ФОП ОСОБА_5, не знаходяться будь-які інженерні комунікації, технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир будинку (т. 2, а.с. 170-171).

Враховуючи, що спірне приміщення підвалу не містить інженерних комунікацій, технічних пристроїв, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир будинку та є нежитловим приміщенням, правильними є висновки судів першої та апеляційної інстанцій про наявність у виконавчого комітету Рівненської міської ради повноважень на включення його до переліку об'єктів комунальної власності та передачу у приватну власність ФОП ОСОБА_5

Суди першої та апеляційної інстанцій вірно визначились із характером спірних правовідносин, надали їм правову оцінку, правильно застосували норму права, яка підлягає застосуванню, законно та обґрунтовано дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів щодо їх оцінки.

При цьому доводи ОСОБА_4, ОСОБА_3 та її представника - ОСОБА_6 щодо відсутності в матеріалах справи технічних паспортів 1963 та 1973 років є безпідставними з огляду на те, що фактичні обставини у справі були встановлені на підставі даних інвентаризаційної справи № 5550 і журналів внутрішніх обмірів від 05 вересня 1963 року (т. 1, а.с. 212, т. 2,

а.с. 102-103) та 29 листопада 1973 року (т. 1, а.с. 213, т. 2, а.с. 104-105). При цьому, на порушення ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, доказів на їх спростування сторонами під час розгляду справи надано не було.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, що відповідно до ст. 337 ЦПК України є підставою для відхилення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 337, 344-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_3 та її представника - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від

09 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області

від 21 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: І.М. Завгородня

Л.М.Мазур

Т.О.Писана

О.В. Попович