БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/361/704/17, cправа № 361/7037/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«28» вересня 2017 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

при секретарі - Харченко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Броварський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області, про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, в якому із урахуванням уточнень просить стягнути із ОСОБА_2 на свою користь суму боргу за договором позики грошей у розмірі 567 340 грн. 00 коп., що є еквівалентом 34 000 доларів США; суму штрафу у розмірі 27 540 грн. 00 коп., що становить 10 % від суми заборгованості; мито за вчинення нотаріусом виконавчого напису у розмірі 3 029 грн. 40 коп.; оплату робіт оціночної діяльності за проведення оцінки арештованого майна у розмірі 6 130 грн. 00 коп.; витрати на правову допомогу юридичних послуг у розмірі 27 500 грн.00 коп., всього 631 539 грн. 00 коп., а також понесені судові витрати у розмірі 8 000 грн. 00 коп.

В обґрунтування позову зазначається, що на підставі договору позики від 15 лютого 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованого у реєстрі № 372 ОСОБА_4 надав у позику

ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі - 275 400 грн. 00 коп., що являється еквівалентом 34 000 доларів США терміном до 15 лютого 2012 року. Відповідно до умов договору позичальник зобовязується повернути 275 400 грн. 00 коп., що є еквівалентом 34 000 доларів США щомісячно рівними частками у сумі 22 950 грн. 00 коп. з кінцевим терміном повернення виплати 15 лютого 2012 року. У разі порушення умов договору позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 10 % від загальної суми заборгованості. Взяті на себе зобовязання за договором позики ОСОБА_2 не виконав, звернувся до позивача із заявою про пролонгування договору ще на рік. 14 лютого 2012 року між позивачем та відповідачем укладено договір про внесення змін до договору позики грошей, яким продовжено кінцевий термін виплати до 15 лютого 2013 року. Станом на 15 лютого 2013 року ОСОБА_2 позичені грошові кошти не повернув. 11 червня 2013 року останній надав письмове гарантійне зобовязання щодо визнання заборгованості та повернення у строк до 10 серпня 2013 року.

10 вересня 2013 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу ОСОБА_5 вчинено виконавчий напис нотаріуса, за яким звернуто стягнення на боржника ОСОБА_2 на загальну суму 302 940 грн. 00 коп. За вчинення напису позивачем сплачено 3 029 грн. 40 коп. На підставі виконавчого напису нотаріуса 09 жовтня 2013 року відкрито виконавче провадження № 40109770 про примусове стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 302 940 грн. 00 коп. У ході здійснення виконавчого провадження державним виконавцем здійснювалася оплата робіт субєктів оціночної діяльності за проведення оцінки арештованого майна у розмірі 6 130 грн. 00 коп. У травні 2017 року від реалізації майна належного відповідачу позивач отримав грошові кошти у розмірі 302 940 грн. 00 коп. Разом з тим, що у звязку із інфляцією національної валюти по відношенню до долара США, що виникла із 15 лютого 2011 року по 12 вересня 2017 року відповідач повинен повернути позивачу боргу у розмірі 869 380 грн. 00 коп., так як договором позики визначений грошовий еквівалент у іноземній валюті. Враховуючи ту обставину, що борг у розмірі - 302 940 грн. 00 коп. відшкодований, стягненню підлягає різниця у розмірі 567 340 грн. 00 коп.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечив проти їх задоволення.

У судовому засіданні представник третьої особи Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області

ОСОБА_7 питання щодо вирішення по суті позовних вимог віднесла на розсуд суду, пояснила, що на виконанні у відділі перебувало зведене виконавче провадження боржником за яким був ОСОБА_2 У 2016 році майно належне останньому, а саме житловий будинок та земельна ділянка передані на реалізацію. 10 травня 2017 року проведено електронні торги з реалізації нерухомого майна. 22 червня 2017 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, виданого 10 вересня 2013 року закінчено у звязку зі сплатою боргу.

Вислухавши пояснення позивача, його представника, заперечення відповідача, пояснення представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 15 лютого 2011 року між ОСОБА_1 й ОСОБА_2 укладено договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований у реєстрі за № 372, за умовами якого позикодавець надав позичальнику позику в сумі 275 400 грн. 00 коп., що із встановленого сторонами обмінного курсу 8,10 грн. є еквівалентом 34 000 доларів США 00 центів, терміном до 15 лютого 2012 року.

Відповідно до пункту 4 вказаного договору позичальник зобовязується повернути 275 400 грн. 00 коп., виходячи із встановленого сторонами обмінного курсу 8,10 гривень є еквівалентом 34 000 доларів США 00 центів, щомісячно рівними частинами у сумі 22 950 грн. 00 коп., що є еквівалентом 2 833 долари США 33 центи з кінцевим терміном виплати 15 лютого 2012 року.

Пунктами 6 й 10 договору передбачено, що у разі невиконання позичальником свого зобовязання щодо повернення позиченої суми в строки, вказані у пункті 4 договору позикодавець вправі предявити договір про стягнення у примусовому порядку. У разі примусового стягнення за даним договором позикодавець має право на одержання суми витрат, повязаних з примусовим виконанням. У разі порушення умов цього договору позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 10 % від загальної суми заборгованості.

14 лютого 2012 року між сторонами укладено договір про внесення змін до договору позики грошей, за яким продовжено строк кінцевої виплати до 15 лютого 2013 року.

11 червня 2013 року ОСОБА_2 написав гарантійне зобовязання щодо повернення заборгованості у строк до 10 серпня 2013 року.

З матеріалів справи вбачається, що взяті на себе зобовязання щодо повернення коштів відповідач не виконав.

10 вересня 2013 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу ОСОБА_5 вчинено виконавчий напис № 1824, яким звернуто стягнення до 10 грудня 2013 року на суму 302 940 грн., що складається із 275 400 грн. боргу за договором позики та 10 % штрафу у розмірі 27 540 грн. 00 коп.

03 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції із заявою про примусове стягнення боргу за договором позики на підставі виконавчого напису нотаріуса від 10 вересня 2013 року.

09 жовтня 2013 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 10 вересня 2013 року на суму 302 940 грн. 00 коп.

Як вбачається із матеріалів справи 10 травня 2017 року проведено електронні торги із реалізації нерухомого майна, що належить на праві власності ОСОБА_2 30 травня 2017 року складено акт державного виконавця про проведені електронні торги.

Постановою від 22 червня 2017 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 1823, виданого 10 вересня 2013 року про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 302 940 грн. 00 коп. закінчено, у звязку з тим, що борг сплачено у повному обсязі 09 червня 2017 року.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 524 ЦК зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Зі змісту договору позики вбачається, що сторонами визначено грошовий еквівалент позики у розмірі - 34 000 доларів США 00 центів. При цьому позичальник зобовязався повернути грошові кошти у розмірі 275 400 грн., що є еквівалентом 34 000 доларів США 00 центів. Отже, позивач має право на отримання суми боргу у гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу. У даному випадку, враховуючи ту обставину, що сума боргу у розмірі 302 940 грн. була фактично стягнута 09 червня 2017 року, вказану дату суд вважає днем платежу. Відповідно сума визначається у гривнях за курсом НБУ на 09 червня 2017 року, що становить 26,149 грн. за 1 долар США (26,149*34 000 = 889 066 грн.; 889 066 грн. 302 940 = 586 126 грн.). Стягненню із відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 586 126 грн. 00 коп. Щодо стягнення штрафу у розмірі - 27 540 грн. 00 коп., що вказана сума вже стягнута із відповідача на підставі виконавчого напису, підстави для її повторного стягнення відсутні.

У рахунок відшкодування понесених збитків позивач заявляє вимогу про стягнення витрат по вчиненню виконавчого напису нотаріуса у розмірі 3 029 грн. 40 коп., що складає 1 % від суми боргу. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» стягнуто плату у розмірі 3 029 грн. 40 коп. Вимога про стягнення вказаної суми є обґрунтованою.

З матеріалів справи також вбачається, що за проведення оцінки вартості майна

ОСОБА_1 сплатив грошові кошти у розмірі 1 030 грн. 00 коп., про що свідчить квитанція від 04 квітня 2014 року (а.с. 27), й 3 000 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією від

03 квітня 2015 року (а.с.39), всього - 3 030 грн. 00 коп. Надані рахунки на оплату вартості виготовлення експертної оцінки (а.с.48, 50), суд до уваги не приймає, так як вказані рахунки не є платіжними документами, квитанцій про оплату таких рахунків позивач до суду не надав.

Відповідно до частини першої статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до статті 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У пунктах 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що 11 червня 2013 року між ОСОБА_1 й адвокатом ОСОБА_6 укладено договір про надання юридичних послуг.

Відповідно до квитанцій від 17 травня 2013 року й 06 грудня 2016 року ОСОБА_1 на підставі договору про надання юридичних послуг сплатив ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі - 27 500 грн. 00 коп.

17 жовтня 2013 року й 06 грудня 2016 року (а.с. 53,54) між ОСОБА_1 й адвокатом ОСОБА_6 підписано акти передачі-приймання виконаних робіт. У вказаних актах не зазначено скільки годин витрачено на надання правової допомоги в цілому, розрахунок годин та конкретних робіт відсутній. Позивачем не доведено факту надання адвокатом ОСОБА_6 юридичних послуг у позасудовому порядку. Відсутність розрахунку витрат у позасудовому порядку є підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення. Разом з тим, суд вважає за доцільне стягнути із відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу за участь адвоката у судових засіданнях. Так, по даній справі було проведено 8 судових засідань. Їх тривалість згідно із журналами судових засідань в цілому складає 1 год. 45 хв. Враховуючи обсяг матеріалів справи та документів, що виготовлялися представником позивача, кількість судових засідань та їх тривалість, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у розмірі, що не перевищує 40 відсотків мінімальної заробітної плати, суд приходить до висновку про стягнення із відповідача на користь позивача суми витрат на правову допомогу у розмірі 6 400 грн. 00 коп.

Відповідно до статті 88 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог 5 921 грн.

85 коп.

Керуючись статтями 212 215 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 із ОСОБА_2 суму боргу за договором позики у розмірі 586 126 (пятсот вісімдесят шість тисяч сто двадцять шість) грн. 00 коп.; плату за вчинення виконавчого напису нотаріуса у розмірі

3 029 (три тисячі двадцять девять) грн. 40 коп.; вартість проведення оцінки майна у розмірі 3 030 (три тисячі тридцять) грн. 00 коп.; витрати на правову допомогу у розмірі 6 400 грн. (шість тисяч чотириста) грн. 00 коп., судовий збір у розмірі 5 921 (пять тисяч девятсот двадцять один) грн. 85 коп.

У іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин