УхвалА

іменем україни

9 жовтня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іванової Лідії Миколаївни про витребування майна із чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації, зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану її представником - ОСОБА_8, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015року ОСОБА_4звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 18 червня 2014 року між нею та ОСОБА_5, ОСОБА_6 було розпочато укладення договору купівлі-продажу квартири. АДРЕСА_1, яка належала їй на праві власності. За умовами цього договору вона зобов'язалася відчужити вказану квартиру відповідачам.

Укладення вищевказаного договору купівлі-продажу квартири не було завершено, оскільки ними не підписано реєстр для реєстрації нотаріальних дій, унаслідок чого вона вважала, що спірний договір є неукладений, а відповідачами набута у власність зазначена квартира без достатньої правової підстави. Отже, такими діями відповідача порушено її право власності на нерухоме майно.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила суд витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_5, ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 на її користь, скасувати державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за відповідачами у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; зобов'язати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 протягом десяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили звільнити зазначену квартиру.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й задовольнити її позов.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суди, правильно застосувавши положення ст. ст. 34, 44 Закону України «Про нотаріат», ст. 626, 640, 657, 1212 ЦК України, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, встановили, що було укладено договір між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_6 про купівлю останніми квартири АДРЕСА_1, тому дійшли вірного висновку про те, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів, що є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України), щодо не укладення спірного договору купівлі-продажу квартири від 18 червня 2014 року. Приватним нотаріусом було внесено запис у реєстр для реєстрації нотаріальних дій про посвідчення вказаного договору купівлі-продажу квартири і дані про реєстровий номер зазначений на бланках договору, які були видані продавцю та двом покупцям, підпис приватного нотаріуса на бланках був скріплений печаткою, що у тому числі відповідає п. 6.7 Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2010 року № 3253/5, та свідчить про вчинення нотаріальних дій щодо нотаріального посвідчення спірного правочину.

Таким чином, суди дійшли вірного висновку про те, що відсутні підстави для витребування у відповідачів спірного нерухомого майна та скасування реєстрації їх права власності на це майно, оскільки правочин, на підставі якого вони набули у власність вказану квартиру, відповідає положенням закону, у тому числі щодо його нотаріального посвідчення. Відмова позивачки від підпису реєстру реєстрації нотаріальних дій не свідчить про не вчинення зазначених вище нотаріальних дій.

Крім того, згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником - ОСОБА_8, відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 квітня2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

В.І. Журавель

С.Ф.Хопта