АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №641/5871/16-ц Головуючий І інстанції Богдан М.В. Провадження: 22-ц/790/2256/17 Головуючий ІІ інстанції Бездітко В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів Овсяннікової А.І., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря Лашакової Д.І.

розглянув матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до Харківської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, -

встановила:

У жовтні 2016 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що на підставі ордеру на житлове приміщення від 27.07.1989 року ОСОБА_3 разом з батьками: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вселились у квартиру № 61, корпус №1 у будинку № 9 по вул. Слинька у м. Харкові. 09.08.2008 року ОСОБА_4 померла. 12.11.2010 року ОСОБА_5 помер. На підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 03.09.2014р. ОСОБА_3 визнано наймачем спірної квартири. З 30.10.2009 р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, від якого у них народилась донька ОСОБА_2, 07.05. ІНФОРМАЦІЯ_1. З моменту реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 їх родина постійно мешкала у спірній квартирі за адресою: м. Харків, вул. Слинька, 9 корпус №1, квартира №61. Однак, ОСОБА_1 та малолітня ОСОБА_4 у вказаній квартирі зареєстровані не були. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано 21.09.2012 року. 06.01.2016 р. ОСОБА_3 помер. Після його смерті право ОСОБА_1 та її малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на спірну квартиру не визнається Харківською міською радою.

Просила визнати за нею та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, право користування на квартиру № 61, у корпусі № 1 у будинку № 9 по вул. Слинька у м. Харкові

Рішенням Комінтернівського районного суду Харківської області від 31.01.2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Посилалась на порушення судом норм матеріального і процесуального права. В обґ рунтування скарги зазначила, що судом першої інстанції безпідставно зроблено висновок, що вона без законних підстав була вселена до спірної квартири. Оскільки, у квартирі № 61, у корпусі № 1 у будинку № 9 по вул. Слинька у м. Харкові вона почала мешкати після реєстрації шлюбу з ОСОБА_3, який на той час був наймачем цієї квартири і вона і їх спільна дитина не потребували жодних додаткових дозволів на вселення і мешкання в квартирі. Положеннями ст.106 ЖК України передбачено право будь якого члена сім»ї наймача вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму у разі смерті наймача. При цьому, зазначена норма закону не вказує на відсутність або втрату права користування житловим приміщенням, яке було набуте позивачем у порядку ст.65 ЖК України, у разі не звернення позивача до Харківської міської ради з приводу визнання наймачем після смерті чоловіка. Вказана норма закону не була врахована судом першої інстанції. В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції посилається на те, що позивач разом з малолітньою дитиною зареєстровані за адресою : м. Харків, Салтівське шосе,112, кв.65, однак вказана квартира є приватною власністю і позивач не є співвласником даного житлового приміщення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ЖК України повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не дотриманий встановлений законодавством порядок вселення до спірної квартири, а тому у неї відсутнє право користуванням спірним жилим приміщенням. Позивачем не надано ордер на вселення до спірного приміщення або доказів згоди колишнього наймача на її вселення. Враховуючи факт реєстрації позивача та її малолітньої дитини за іншою адресою та відсутність доказів перебування її на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов та відмови управління обліку і розподілу житлової площі Харківської міської ради у наданні цієї житлової площі, суд першоїі інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

По справі встановлено, що ордер № 067639 на квартиру № 61, корпус № 1 у будинку № 9 по вул. Слинька, у м. Харкові було видано ОСОБА_4, померлій 09.08.2008р. разом із членами сім»ї : чоловіком ОСОБА_5, померлим 12.11.2010р. та її сином ОСОБА_3.

На підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 03.09.2014р. ОСОБА_3 визнано наймачем спірної квартири.

ОСОБА_3 помер 06.01.2016р.

Згідно довідки з місця проживання про склад сімї та прописку від 19.04.2016р., наданої КП «Жилкомсервіс» в квартирі № 61 по бул. Жасмінному (Слинька), 9,корп.1 в м. Харкові ОСОБА_6 та її малолітня дитина ОСОБА_4 зареєстровані ніколи не були.

Позивач ОСОБА_1 вказує, що вона вселилась у спірну квартиру після реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 30.10.2009 року за згодою іншого мешканця ОСОБА_5, а малолітня ОСОБА_4 мешкала у квартирі з моменту народження.

Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках держаного і громадянського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

У відповідності до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним житлове приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1983 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового кодексу України" зі змінами та доповненнями внесеними постановою Пленуму Верховного суду України № 15 від 25.08.1998 року роз'яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім»ї наймача ( власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до ЖК України повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача.

У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Посилання позивачки на те, що вона з моменту реєстрації шлюбу з ОСОБА_3, а саме з 2009 року проживала у спірній кімнаті, малолітня ОСОБА_4 мешкала у вказаній квартирі з моменту народження, а саме з 2010 року судова колегія вважає такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами.

Позивачка не надала доказів наявності письмової згоди всіх членів сім'ї наймача на вселення до квартирі № 61, у корпусі № 1 у будинку № 9 по вул. Слинька у м. Харкові, а також доказів її звернення до компетентних органів з питань реєстрації ОСОБА_1 у спірній квартирі, доказів оплати нею комунальних послуг та ін.

Більш того, у справі містяться докази того, що позивач з малолітньою дитиною зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3 за іншою адресою. Тобто, має постійне місце проживання в іншому житловому приміщенні.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачкою не дотриманий встановлений житловим законодавством України порядок вселення до спірної кімнати, а тому у неї відсутнє право користуванням спірним жилим приміщенням.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 хоча і мешкала у спірній квартирі у період перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, у період з 2009 року по 2012 рік, однак не зареєструвалась та не намагалась зареєструватися за життя свого чоловіка, отже відповідно до вимог ст.ст. 64,65 ЖК УРСР не набула права користування жилим приміщенням у квартирі № 61, у корпусі № 1 у будинку № 9 по вул. Слинька у м. Харкові. Тому відсутні правові підстави, передбачені ст.64,65 ЖК УРСР для задоволення апеляційної скарги..

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, підтверджується матеріалами справи, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування або зміни рішення суду при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді