Справа № 750/4388/17
Провадження № 2/750/1333/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2017 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

із секретарем - Разумейко К.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача та третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживача, визнання договору банківського вкладу дійсним, визнання права на відшкодування заборгованості за вкладом згідно договору,

третя особа - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» ОСОБА_5,

в с т а н о в и в :

05 травня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Дельта Банк», в якому просить визнати дійсним договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у гривнях № 006-24504-090215, що укладений 09 лютого 2015 року між ним та ОСОБА_4 акціонерним товариством «Дельта Банк» та визнати за ним право на відшкодування заборгованості за вкладом згідно даного договору в сумі 200000 грн. за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Обґрунтував позивач свій позов тим, що 09 лютого 2015 року між ним та ОСОБА_4 акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у гривнях № 006-24504-090215, відповідно до якого відповідач прийняв у позивача грошові кошти (вклад) в сумі 200000 грн. зі сплатою 13% річних на строк до 08 серпня 2015 року. 01 жовтня 2015 року позивач отримав листа за підписом представника АТ «Дельта Банк» ОСОБА_6, яким йому повідомлено про те, що вказаний договір є нікчемним в силу норм статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». 29 червня 2016 року позивач звернувся до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з проханням здійснити виплату гарантованої суми відшкодування по вкладу та нарахованих відсотків згідно умов договору. На звернення позивача ОСОБА_4 акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» не було надано письмової відповіді про те, чи включено позивача до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та у якій саме частині, проте пізніше позивачу стало відомо, що Фондом гарантування вкладів фізичних осіб йому було здійснено виплату відсотків, нарахованих на суму здійсненого вкладу 2043 грн. 53 коп., які він отримав 29 серпня 2016 року. А тому, позивач вважає, що його права на повернення вкладу в сумі 200000 грн. порушені.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача та третьої особи у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що зазначений договір банківського вкладу (депозиту) є нікчемним на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та висновків комісії перевірки вкладів фізичних осіб, а тому до нього мають бути застосовані наслідки недійсності правочину.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що 09 лютого 2015 року між ОСОБА_4 акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у гривнях № 006-24504-090215, відповідно до якого банк прийняв у позивача грошові кошти (вклад) в сумі 200000 грн. зі сплатою 13% річних на строк до 08 серпня 2015 року (а/с 6).

Крім того, 09 лютого 2015 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 006-24504-090215, згідно якої сторони домовились п. 1.8 договору викласти в наступній редакції: зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або шляхом перерахування з відкритого в банку поточного рахунку іншої фізичної особи-резидента, або готівкою через касу банку в день укладання сторонами цього договору. Виключно для цілей цього договору сторони домовились, що п. 5.11 Правил до відносин, що виникають на підставі цього договору, не застосовуються. У разі, якщо в день укладання сторонами цього договору не буде здійснено зарахування/перерахування коштів, що становлять суму вкладу на рахунок, цей договір вважається таким, що не був укладений (а/с 7).

Згідно п. 1.6 договору банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у гривнях № 006-24504-090215, банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № 3802.

Грошові кошти в сумі 200000 грн. було внесено позивачем на відкритий банком вкладний рахунок № 3802, що підтверджується копією платіжного доручення № 45626970 (а/с 8).

Згідно пункту 1.9 договору, нараховані проценти за вкладом виплачуються щомісячно, починаючи з першого робочого дня місяця, що слідує за місяцем, в якому проценти нараховані відповідно до умов цього дговору, а також у день повернення вкладу в кінці строку дії цього договору або в інший термін дострокового припинення дії цього договору у випадках, передбачених цим договором та Правилами, шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись із використанням електронних платіжних засобів, відкритий на імя вкладника в установі банку.

Постановою Національного банку України № 692/БТ від 30 жовтня 2014 року «Про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії проблемних», банк було віднесено до категорії проблемних на строк до 180 днів та з метою стабілізації діяльності банку та відновлення його фінансового становища було запроваджено певну низку обмежень, в тому числі - заборонено здійснювати проведення будь-яких операцій за чинними договорами, що призводять до збільшення гарантованої суми відшкодування з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 «Про віднесення ОСОБА_4 акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року за № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» ОСОБА_7.

Рішеннями виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 71 від 08 квітня 2015 року та № 147 від 03 серпня 2015 року строк здійснення тимчасової адміністрації було запроваджено на шість місяців та продовжено по 02 жовтня 2015 року включно.

02 жовтня 2015 року Постановою Національного банку України № 664 відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» з 05.10.2015 по 04.10.2017 включно (рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 181 від 02 жовтня 2015 року).

Крім того, 20 лютого 2017 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 619, відповідно до якого було продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» на два роки до 04 жовтня 2019 року.

01 жовтня 2015 року позивач отримав листа за підписом представника АТ «Дельта Банк» ОСОБА_6, яким йому повідомлено про те, що договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у гривнях № 006-24504-090215, що укладений 09 лютого 2015 року між ним та ОСОБА_4 акціонерним товариством «Дельта Банк» є нікчемним в силу норм статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI.

Як на правову підставу за результатами виявлення нікчемних договорів, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб посилається на п. 7 ч. З ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та на висновки комісії з перевірки вкладів фізичних осіб.

Протоколом засідання комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ «Дельта Банк» від 15 вересня 2015 року було затверджено результати перевірки, якими виявлено правочини з вкладними операціями, що є нікчемними згідно п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Так, ОСОБА_3, 09 лютого 2015 року уклав з ОСОБА_4 акціонерним товариством «Дельта Банк» договір банківського вкладу № 006-24504-090215 з відкриттям депозитного рахунку, кошти на який надійшли безготівковим переказом.

29 червня 2016 року позивач звернувся до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з проханням здійснити виплату гарантованої суми відшкодування по вкладу та нарахованих відсотків згідно умов договору.

На звернення позивача ОСОБА_4 акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» не було надано письмової відповіді про те, чи включено його до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та у якій саме частині, проте пізніше позивачу стало відомо, що Фондом гарантування вкладів фізичних осіб йому було здійснено виплату відсотків, нарахованих на суму здійсненого вкладу 2043 грн. 53 коп.

Відсотки за договором банківського вкладу позивач отримав особисто 29 серпня 2016 року, що підтверджується копією заяви про видачу готівки (а/с 10), а отже відповідачем після прийняття рішення про нікчемність правочину договору банківського вкладу, виплачено відсотки за цим же договором.

Згідно частини другої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобовязаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 37, абзацу першого частини 4 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині 2 статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів. При цьому, згідно пункту 2 частини 4 статті 37 вищевказаного Закону, на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду видає накази та розпорядження.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено наявності у будь-яких інших осіб, крім представників Фонду за посадою та уповноважених осіб останнього, повноважень щодо повідомлення сторін договорів, зазначених у частині 2 статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів.

Проте, як вбачається зі змісту повідомлення, надісланого позивачу, воно було підписане представником АТ «Дельта Банк» за довіреністю ОСОБА_6, обсяг повноважень якої щодо представництва Фонду у відносинах з третіми особами, у тому числі з позивачем, вказаним вище повідомленням не було застережено жодним чином.

Також варто зазначити, що у відповідності до частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобовязання без встановлення обовязку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобовязання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобовязань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобовязаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобовязання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку, іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з повязаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, повязаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Жодної з перелічених у якості підстав нікчемності правочину обставин щодо укладеного позивачем договору ніколи не існувало, оскільки договором у жодній мірі не передбачалося здійснення платежу чи передачі іншого майна з метою надання позивачу переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частина перша статті 203 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини другої статті 215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Так, відповідно до Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України). Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. (ст. 1059 Цивільного кодексу України).

На рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на імя вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом. (ч. 1 ст. 1062 Цивільного кодексу України).

За договором банківського рахунка банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Згідно ч. 1-3 ст. 1066 Цивільного кодексу України, банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Банк зобовязаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобовязаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (ч. 1, 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1071 Цивільного кодексу України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Згідно ст. 1074 Цивільного кодексу України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

У відповідності із ст. 4, п.п. 7.1.1, 7.1.5 ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», для проведення переказу можуть використовуватися кошти як у готівковій, так і в безготівковій формі.

Види безготівкових розрахунків визначаються законами та прийнятими на їх основі нормативно-правовими актами Національного банку України.

Вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів, що передаються клієнтом банку в управління на встановлений строк та під визначений процент (дохід) відповідно до умов договору.

Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.

Відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні, затвердженої Постановою правління Національного банку України від 21 січня 2014 року № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за № 377/8976 (надалі - Інструкція), учасники безготівкових розрахунків - банки та їх філії, підприємства, фізичні особи та інші клієнти банку, з рахунків яких списуються або на рахунки яких зараховуються кошти; платіжне доручення - розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача (п. 1.4 Інструкції).

Банк здійснює розрахунково-касове обслуговування своїх клієнтів на підставі відповідних договорів і своїх внутрішніх правил здійснення безготівкових розрахунків, якщо ці правила відповідають вимогам цієї Інструкції, іншим нормативно-правовим актам.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд. (п. 1.6 Інструкції).

Згідно із п. 1.7 Інструкції, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Відповідно до п. 1.8. Інструкції, платники та стягувачі оформляють доручення/розпорядження про списання коштів з рахунків на відповідних бланках розрахункових документів, форма та порядок оформлення яких визначаються цією Інструкцією.

Доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків банки приймають до виконання виключно в межах залишку коштів на цих рахунках або якщо договором між банком та платником передбачено їх приймання та виконання в разі відсутності/недостатності коштів на цих рахунках.

Ця Інструкція встановлює правила використання під час здійснення розрахункових операцій таких видів платіжних інструментів: меморіального ордера (додаток 1); платіжного доручення (додаток 2) (п. 1.9 Інструкції).

Доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків і зарахування коштів на рахунки отримувачів банки здійснюють у термін, установлений законодавством України. (п. 1.15 Інструкції).

Відповідно до п. 7.13 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, вбачається, що з поточного рахунку в іноземній валюті за розпорядженням фізичної особи-резидента або за його дорученням проводяться операції, зокрема перерахування в межах України на рахунок іншої фізичної особи-резидента.

З системного аналізу викладеного вище вбачається, що договір банківського вкладу (депозиту) укладається не інакше як у письмовій формі; вклад - це кошти в тому числі і в безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника на умовах договору банківського вкладу (депозиту); на рахунок за банківським вкладом можуть зараховуватися грошові кошти, які надійшли до банку на імя вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше; банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування відповідних сум з рахунка; банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження; обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається; розпорядження про списання коштів оформлюється дорученням/розпорядженням про списання коштів з рахунків на відповідних бланках розрахункових документів.

Нормативно-правові акти та спірний договір не містять заборони на відкриття депозитного вкладу шляхом безготівкового перерахування коштів з поточного рахунку однієї фізичної особи-резидента на рахунок іншої фізичної особи-резидента, відкриті в одному банку.

Згідно частини 1 статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною 4 статті 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Пунктом 2 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із засад цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. При цьому, частина 6 статті 4 Цивільного кодексу України визначає, що цивільні відносини регулюються однаково на всій території України.

Стаття 316 Цивільного кодексу України вказує на те, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Змістом права власності є права власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Частинами 1 та 2 статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частини 1 та 2 статті 321 Цивільного кодексу України визначають, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У відповідності до статті 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності.

Отже, договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у гривнях № 006-24504-090215 від 09 лютого 2015 року, укладений сторонами у відповідності до вимог чинного законодавства.

Згідно частин 1, 2 та 4 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобовязань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобовязань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку. Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Частиною 5 статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Пунктом 1 частини 5 статті 36 цього ж Закону України визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Водночас, пункт 1 частини 6 цієї ж статті цього ж Закону України вказує, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини пятої цієї статті, не поширюється на зобовязання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

Оскільки ОСОБА_4 акціонерне товариство «Дельта Банк» та уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» ОСОБА_5 заперечують дійсність договору банківського вкладу (депозиту), вважаючи його нікчемним, у звязку з чим тимчасовою адміністрацією ПАТ «Дельта Банк» видано наказ № 813 від 16 вересня 2015 року «Щодо заходів, повязаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів) за вкладними операціями, що в свою чергу унеможливлює отримання позивачів гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а тому суд вважає за необхідне, з метою поновлення порушених прав позивача, задовольнити вимоги позивача та визнати дійсним договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у гривнях № 006-24504-090215, що укладений 09 лютого 2015 року між ОСОБА_4 акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_3.

Проте, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про визнання права на відшкодування заборгованості за вкладом згідно договору, вважаючи таку вимогу передчасно заявленою, оскільки таке право позивач має згідно закону, враховуючи, що судом визнано дійсним договір банківського вкладу, на підставі якого мають бути відшкодовані кошти за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Крім того, суд враховує, що позивач не заявляє вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і вказана юридична особа не залучена до участі у справі в якості відповідача, а заявлена вимога стосується прав та інтересів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і впливає на їх обовязки.

За таких обставин, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживача, визнання договору банківського вкладу дійсним, визнання права на відшкодування заборгованості за вкладом згідно договору - задовольнити частково.

Визнати дійсним договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у гривнях № 006-24504-090215, що укладений 09 лютого 2015 року між ОСОБА_4 акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_3.

В іншій частині вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: