АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 642/3533/16-ц Головуючий суддя І інстанції Шрамко Л. Л.
Провадження № 22-ц/790/3012/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори про спадкове право
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Колтунової А.І., Кругової С.С.,

за участю секретаря: Радченко Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 14 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Харківської міської ради, ОСОБА_4, 3-я особа - Друга Харківська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом, та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, 3-я особа - Друга Харківська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім'єю, зміну черговості спадкування та визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Харківської міської ради, ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом .

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що у серпні 1983 року її батько, ОСОБА_5, придбав 34/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 на підставі договору, який не був нотаріально посвідчений.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 7 квітня 1986 року даний правочин визнано чинним, та за ним визнано право власності на вказану частину нерухомого майна, однак, ОСОБА_5 на підставі цього рішення право власності у встановленому порядку так і не зареєстрував.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року він помер, та після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з вказаних частин будинку з надвірними будівлями. Позивачка, як донька померлого, є спадкоємцем першої черги після його смерті, та своєчасно звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак, у зв'язку з тим, що право власності за ОСОБА_5 не зареєстровано, вона не має можливості отримати свідоцтво про право власності на спадщину.

Тому, ОСОБА_2 вимушена була звернутись до суду із вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила визнати за нею права власності на 34/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

ОСОБА_4 позов визнала частково, та у вересні 2016 року звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, зміну черговості спадкування та визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог послалась на те, що протягом 27 років, починаючи з жовтня 1987 року, по день смерті ОСОБА_5 перебувала з останнім у фактичних шлюбних стосунках, проживала з ним однією сім'єю, та за свій кошт поховала його у віці 78 років. Відповідачка проживала у належному ОСОБА_5 спірному будинку, де з 1998 року по теперішній час зареєстрована. За час спільного проживання вони зробили капітальний ремонт будинку. Останні 5-7 років ОСОБА_5 сильно хворів, а за 2 роки до смерті осліп, та вона турбувалась про нього, доглядала. Внаслідок тяжкої хвороби він перебував у безпорадному стані та на повному її піклуванні. За весь час позивачка, донька ОСОБА_5, жодного разу не приїжджала до батька, не була присутня і на похороні.

Зважаючи на викладене, просила встановити факт її проживання однією сім'єю з ОСОБА_5 з жовтня 1987 року по час смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_3 року, змінити черговість одержання права на спадкування після його смерті, надати їй, як спадкоємцю четвертої черги, право на спадкування разом їз спадкоємцем першої черги позивачкою за основним позовом ОСОБА_2, та визнати за нею - ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 на 17/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1, та на 17/100 частин визнати право власності за позивачкою, як за спадкоємцем першої черги.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 14 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено частково. Визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, на 17/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1. В інший частині позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 - задоволено у повному обсязі. Вирішено встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з жовтня 1987 року по час смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Змінено черговість одержання права на спадкування після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Надано спадкоємцю четвертої черги, ОСОБА_4, право на спадкування разом їз спадкоємцем першої черги ОСОБА_2. Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, на 17/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2017 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 у відшкодування понесених судових витрат 156 грн. 30 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, просить скасувати вище зазначене рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким первісний позов ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовити. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зокрема, зазначає, що факт перебування ОСОБА_4 у шлюбі з померлим ОСОБА_5 не було встановлено чи спростовано в районному суді. Крім того, суду не були доведені обставини, які б свідчили про безпорадний стан померлого, зокрема, не надано жодної медичної довідки чи висновку щодо стану здоров*я останнього. Також, на думку заявника, показання деяких свідків, надані під час розгляду справи в суді першої інстанції, є суперечливими, та викликають сумнів у їх достовірності.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим 19 червня 1958 року Ленінським ЗАГС м. Харкова.

Із свідоцтва про укладання шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_6, виданого 8 вересня 1978 року Палацом одруження «Дзержинський» м. Харкова, вбачається, що після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище чоловіка- ОСОБА_2.

Як вбачається з будинкової книги за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, постійно зареєстрована за вказаною адресою з 14.02.1998 року. Вказане також підтверджується відміткою про реєстрацію в паспорті відповідачки (а.с.119).

Із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 24 листопада 2014 року, наданого відповідачкою, вбачається, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року у віці 78 років (а.с.121).

В довідці адміністрації Ленінського району Харківської міської ради № Ж-4-2854/о/168-05-388-2 від 29.09.2015 зазначено, що ОСОБА_4 зареєстрована за вказаною адресою як цивільна дружина померлого власника - ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Довідка про її реєстрацію за вказаною адресою також видана 29.11.2014 р. (а.с.99, 124).

В лікарському свідоцтві про смерть № 650 від 23 листопада 2014 року, складеному сімейним лікарем КЗОЗ ХМП №24 ОСОБА_7, зазначено, що причиною смерті ОСОБА_5 став атеросклеротичний кардіосклероз. Сімейний лікар ОСОБА_7 зазначила в цій довідці, що на підставі огляду трупа, записів лікаря в медичній документації, попереднього нагляду за хворим зазначені такі хвороби, які призвели до смерті: серцево-судинна недостатність, ішемічна хвороба серця, гіпертонічна хвороба 2 ступеню, атеросклеротичний кардіосклероз. Приблизний час між початком захворювання та смертю - 15 років. Вказана довідка видана дружині померлого- ОСОБА_4 (а.с.125).

Після смерті ОСОБА_8 допомогу на поховання отримала ОСОБА_4, що підтверджено Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть та отримання допомоги на поховання.

Рішенням Ленінського районного народного суду м. Харкова від 17 квітня 1986 року позов ОСОБА_5 задоволено, визнано дійсною угоду між ОСОБА_9 та ОСОБА_5, надавши їй силу договору купівлі-продажу, та за ОСОБА_5 визнано право власності на 34/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в АДРЕСА_1

В органі реєстрації прав власності на нерухоме майно право власності за вказану частину нерухомого майна ОСОБА_5 не зареєстрував у встановленому законом порядку.

Згідно з довідкою КП «Харківське міське БТІ» № 2000668 від 28.03.2016 року право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_9 - 34/100 частини, та ОСОБА_10 - 132/200 частини.

З копії спадкової справи, направленої суду 2-ю Харківською державною нотаріальною конторою, вбачається, що 22 грудня 2014 року ОСОБА_4 подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5

ОСОБА_11, 13 травня 2015 року подав на адресу 2-ї Харківської державної нотаріальної контори заяву, зареєстровану за № 471, де зазначив, що він є спадкоємцем після смерті діда - ОСОБА_5, оскільки син останнього, його батько ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, тобто раніше батька, однак від спадщини він відмовляється на користь дочки померлого - ОСОБА_2

В Спадковому реєстрі 22.12.2014 2-ї Харківською державною нотаріальною конторою зареєстрована спадкова справа № 56932147 після смерті спадкодавця ОСОБА_5, 13 травня 2015 року ОСОБА_2 звернулась з заявою про прийняття спадщини після смерті батька.

18 травня 2016 року ОСОБА_2 звернулась з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно за законом після смерті батька.

Листом № 914/01-16 від 27.05.2016 державний нотаріус 2-ї Харківської державної нотаріальної контори повідомила ОСОБА_2 про те, що право власності за спадкодавцем ОСОБА_5 на спірне нерухоме майно не зареєстровано, тому не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину, та роз'яснено право на звернення до суду про визнання права власності на нерухоме майно.

Аналогічний лист №11-104/019/2 від 26.05.2015 направлений на адресу ОСОБА_2 першим заступником начальника Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

У травні 2015 року ОСОБА_4 зверталась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_13, просила встановити факт, що вона є дружиною померлого ОСОБА_5, на підставі чого визнати її спадкоємцем першої черги за законом.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 15 березня 2016 року, в позові відмовлено.

Постановою державного нотаріуса 2-ї Харківської державної нотаріальної контори Гурколенко І.В. від 30 січня 2017 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва на спадщину за законом на 34/100 частин вказаного житлового будинку з надвірними будівлями після смерті батька, оскільки за померлим не зареєстровано у встановленому законом порядку право власності на вказане нерухоме майно.

Колегія суддів, оцінивши надані докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги як ОСОБА_2 так і ОСОБА_4 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 1261 ЦК позивачка, як дочка спадкодавця ОСОБА_5, є спадкоємцем першої черги за законом.

Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Як зазначено у ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За положенням частини першої ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до прикінцевих положень Сімейного Кодексу України, цей Кодекс набуває чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року, й до сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набуття ним чинності. Ці права і обов'язки, визначаються на підставах, передбачених СК України, у тому числі й положення ч.1 ст. 74 цього Кодексу.

Згідно із ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини отримали право на спадкування із набранням законної сили ст. 1265 ЦК України тобто з 1 січня 2004 року, отже факт проживання однією сім*єю буде мати для ОСОБА_4 юридичне значення лише з цього часу.

Відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки; сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, зокрема, про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК.

Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог відповідно до положень ст. 10 ЦПК України, суд першої інстанції правильно надав оцінку наявним в матеріалах справи доказам - показанням свідків ОСОБА_13, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, щодо проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_4 однією сім'єю, та письмовим доказам - довідкам щодо реєстрації ОСОБА_4 у спірному будинку з 14.02.1998 року, де зазначено, що вона є дружиною власника, а також лікарським свідоцтвом про смерть, де зазначено, що вказаний документ видано дружині померлого - ОСОБА_4

ОСОБА_2 наполягає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_8 не перебували в інших шлюбах в період спільного проживання.

Однак із свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3, виданого 13 липня 2011 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Харкова (том 1 а.с.128) вбачається, що шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_18 розірвано 13 липня 2001 року.

Із свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4, виданого 30 липня 1993 року відділом реєстрації актів громадянського стану Дергачівського району Харківської області (том 2 а.с.14) вбачається, що шлюб між ОСОБА_19 та ОСОБА_4 розірвано 30 липня 1993 року.

У судовому засіданні було оглянуто паспорт ОСОБА_4, в якому відсутня відмітка про реєстрацію іншого шлюбу.

Зазначені обставини відповідачем не спростовані, протилежне не доведено.

Отже факт постійного проживання ОСОБА_4 однією сім'єю зі спадкодавцем ОСОБА_5 з 01.01.2004 року по час смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_3 року є доведеним та має для ОСОБА_4 юридичне значення, отже в цій частині її позов є обґрунтованим, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення періоду проживання однією сім*єю ОСОБА_4 та ОСОБА_8

Відповідно до положень ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтями 1261-1265 ЦК передбачено п'ять черг спадкоємців за законом. Утім, закріплене законом правило черговості може бути змінено на підставі ст. 1259 ЦК.

Зміна черговості одержання права на спадкування - це встановлення іншого, ніж передбачено законом, порядку закликання до спадкування спадкоємців за законом. Положення цієї статті щодо можливості зміни черговості одержання права на спадкування обумовлено, по-перше, ідеєю справедливості та, по-друге, необхідністю стимулювати потенційних спадкоємців до турботливого ставлення до спадкодавця за його життя.

Статтею 1267 ЦК України визначено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно з ч. 2 ст. 1259 ЦК фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результат оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Суд першої інстанції правильно надав оцінку показанням свідків ОСОБА_13, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, щодо проживання однією сім*єю ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які пояснювали, що останні роки життя ОСОБА_5 хворів, припинив торгувати на базарі через поганий стан здоров'я, майже осліп, в основному лежав вдома, з будинку майже не виходив та догляд за ним здійснювала ОСОБА_4, в той час як позивачка - донька померлого ніякої участі у житті батька не приймала, не надавала йому ніякої допомоги, та весь тягар догляду за ОСОБА_5, який помер у віці 78 років, ліг на ОСОБА_4, яка кормила його, готувала їжу, придбавала ліки, зверталась до лікаря, прибирала за ним, прибирала будинок, прала, допомагала з особистими потребами, з огляду на те, що ОСОБА_5 з будинку майже не виходив, а будинок санвузлом не облаштований, туалет був на вулиці.

Отже ОСОБА_4 протягом тривалого часу - не менш ніж протягом року до смерті - опікувалася та надавала побутову допомогу ОСОБА_8, який через похилий вік був у безпорадному стані.

ОСОБА_2 звертає увагу на відсутність медичної документації щодо стану здоров*я ОСОБА_5, між тим, той факт, що ОСОБА_5 за життя майже не звертався за медичною допомогою беззаперечно не свідчить про задовільний стан його здоров*я.

Так, згідно лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_5, він мав такі хвороби, які призвели до смерті: серцево-судинна недостатність, ішемічна хвороба серця, гіпертонічна хвороба 2 ступеню, атеросклеротичний кардіосклероз. Приблизний час між початком захворювання та смертю - 15 років.

Позивачка ОСОБА_2 прийняла спадщину відповідно до положень ч. 1 ст. 1269 ЦК України, шляхом подачі заяви про прийняття спадщини нотаріусу у передбачений ст. 1270 шестимісячний строк з часу відкриття спадщини.

Фізична особа, яка тривалий час опікувалася, матеріально забезпечувала спадкодавця, за рішенням суду закликається до спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, які мають право на спадкування, і спадщина поділяється між ними у рівних частках. Отже, до правовідносин, що виникають при цьому, застосовується ст. 1267 ЦК, відповідно до якої частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Суд першої інстанції вмотивовано відхилив та не взяв до уваги пояснення свідків ОСОБА_20, ОСОБА_11, ОСОБА_11, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23 щодо стану здоров'я ОСОБА_5, оскільки вказані свідки не були за місцем проживання ОСОБА_5, не спілкувались з ним, їх зустрічі з ОСОБА_5 були епізодичними, їм невідомо, якими хворобами він хворів, та їх показання суперечать медичному висновку. Суд обґрунтовано надав перевагу показанням свідків, допитаним за клопотанням відповідачки, оскільки вони не є родичами сторін, спілкувались з ОСОБА_5 та ОСОБА_4, їм відомі обставини їх життя та вони особисто не зацікавлені в наслідках розгляду даної справи, в той час, як свідки ОСОБА_11, його мати ОСОБА_11 є родичами позивачки ОСОБА_2, а свідок ОСОБА_22 - кум померлого ОСОБА_12 - батька ОСОБА_11, при цьому свідок ОСОБА_11 відмовився від спадщини на користь позивачки.

ОСОБА_2 звертає увагу на твердження свідків про те, що ОСОБА_5 був лінкуватим, наполягає, що саме через це він рідко виходив з будинку та переважно лежав. Зазначені твердження ґрунтуються на припущеннях ОСОБА_2, не спростованим залишається той факт, що ОСОБА_4 тривалий час надавала ОСОБА_5 допомогу.

За таких обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зміни черговості спадкування для ОСОБА_4, доводи апеляційної скарги щодо цих обставин зводяться до переоцінки показань свідків, висновків суду першої інстанції не спростовують.

За змістом ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, а відсутність свідоцтва про права на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до вимог ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Виникнення, перехід і припинення права власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації відповідно до ст. 182 ЦК України.

Підстави набуття права власності передбачені ст. 328 ЦК України.

Так, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено обов'язкову державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, що знаходиться на території України.

Згідно ст. 2 цього Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до статті 3 Закону «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень» речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.

Оформити своє право у нотаріальній конторі сторони не мають можливості, оскільки спадкодавець ОСОБА_5 не зареєстрував право власності на підставі рішення суду на спірне нерухоме майно.

Правильно дійшовши висновку про наявність підстав для зміни черговості спадкування, суд першої інстанції помилково визначив частки, які припадають на долю спадкоємців.

Так, судом не враховано, що після смерті - ОСОБА_5 спадщину його онук ОСОБА_11, у встановленому законом порядку подав заяву про відмову від спадщини на користь дочки померлого - ОСОБА_2

ОСОБА_11 є спадкоємцем за правом представлення у відповідності до ст. 1266 ЦК України, яка визначає коло спадкоємців, котрі закликаються до спадкування у випадку смерті їхнього родича до відкриття спадщини.

Сторони не заперечують, що ОСОБА_11 є сином ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, тобто до смерті ОСОБА_5.

За змістом ст. 1266 ЦК України, спадкоємці за правом представлення спадкують в ту чергу, в яку спадкував би їх померлий родич. Так, онук спадкує за правом представлення у першу чергу після смерті свого діда, якщо його батько помер раніше. Він закликаються разом з іншими спадкоємцями за законом першої черги.

Таким чином, ОСОБА_2 спадкує 2/3 часток спадкового майна, а частка ОСОБА_4, з урахуванням зміни черговості спадкування, буде становити 1/3 частку. Враховуючи, що до спадщини входить 34/100 частини жилого будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, за ОСОБА_2 слід визнати право власності на 68/300 частин вказаного нерухомого майна, а за ОСОБА_4 - 34/300 часток.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції має право змінити рішення суду першої інстанції, підставою для чого, згідно п.п. 2, 4, ч. 1 ст. 309 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, ст. 309, ст. ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 14 березня 2017 року - змінити в частині визначення розміру часток у праві власності на житловий будинок та період за який встановлено факт проживання однією сім'єю.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, на 68/300 частин житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1

Зустрічний позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 01 січня 2004 року по час смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, на 34/300 частин житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - А.І. Колтунова

С.С. Кругова