АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1-ій інстанції - Букіна О.М.
№ 22-ц/796/7029/2017 Доповідач - Борисова О.В.
справа № 760/4987/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

при секретарі: Майданець К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 01 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам, суми інфляції та пені, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулась до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2, з якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути заборгованість по аліментам у сумі 39890 грн., 287961 грн. - пені за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року та 11114 грн. - інфляції за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 01.03.2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованість по аліментам у розмірі 39890 грн., індекс інфляції у розмірі 11680 грн., пеню у розмірі 10160 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 617,30 грн.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 06.03.2017 року виправлено описки у рішенні Солом'янського районного суду м. Києва від 01.03.2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам, зазначивши правильно в абзаці другому резолютивної частини рішення суму індексу інфляції «11114 грн.», в абзаці тридцять дев'ятому мотивувальної частини рішення та в абзаці четвертому резолютивної частини рішення суму судового збору «611,64 грн.».

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Зазначала, що вказаний в рішенні суду розрахунок неустойки за лютий, квітень, вересень 2014 року є невірним, а також невірно вказано індекс інфляції. Вказувала, що позивач протягом трьох років не зверталась до виконавчої служби із заявами про наявність заборгованості по аліментам, що свідчить про те, що заборгованості не існує.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Проте, колегія суддів не може в повній мірі погодитися з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1995 року по 1999 рік.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22.06.2011 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 24.01.2011 року і до повноліття дитини.

19.11.2014 року старшим державним виконавцем ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві відрито виконавче провадження №45507178 по виконанню виконавчого листа №2-4638/11 виданого 30.08.2011 року Солом'янським районним судом м. Києва.

29.04.2015 року державним виконавцем органу ДВС Солом'янського управління юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №45507178, з якої вбачається, що на момент повноліття дитини заборгованість боржника ОСОБА_2 по аліментам становила 46370 грн.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до роз'яснень викладених в п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 39890 грн. суд першої інстанції з урахуванням наявних в матеріалах справи повідомлень та фіскальних чеків прийшов до вірного висновку про те, що заборгованість відповідача по аліментам складає 39890 грн. А тому рішення суду першої інстанції в цій частині є законним та обґрунтованим.

Колегія суддів звертає увагу на те, що з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст.196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 01.07.2015 року №6-94цс15 та від 16.03.2016 року №6-2589цс15, яка згідно з ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З матеріалів справи вбачається, що рішення суду про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 2000 грн. щомісячно набрало законної та останній частково виконував дане рішення.

Звертаючись з позовом до суду позивач просила стягнути неустойку за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року в розмірі 287961 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення пені суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що розрахунок неустойки не проводиться із загальної суми заборгованості.

Разом з тим, стягуючи з ОСОБА_2 пеню за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року в розмірі 10160 грн. суд не врахував те, що у січні, березні, травні, червні, липні, серпні, жовтні, листопаді, грудні 2014 року відповідач сплачував позивачу аліменти у визначеному судом розмірі (а.с.20, 21 т.1). Отже, у відповідача наявна заборгованість по сплаті аліментів за три місяці 2014 року, а саме за: лютий, квітень та вересень 2014 року.

А тому колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягнення сума неустойки, яка обчислюється у розмірі 1% від суми щомісячної заборгованості по аліментах (1% від 2000 грн.=20 грн.) помножена на кількість днів місяця в якому виникла заборгованість та шляхом додавання пені за кожен місяць, в якому виникла заборгованість, а саме за: лютий 2014 року - 28 днів х 20 грн. = 560 грн.; + квітень 2014 року - 30 днів х 20 грн. = 600 грн.; + вересень 2014 року - 30 днів х 10 грн. = 600 грн., а разом 1760 грн.

Отже, з урахуванням заявлених вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 1760 грн.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року не підлягають задоволенню, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 року син сторін ОСОБА_5 став повнолітнім, а аліменти за рішенням суду стягувались до досягнення дитиною повноліття.

Проте, суд першої інстанції вказаним обставинам не дав належної оцінку, не врахував вищезазначені правові позиції Верховного Суду України, а тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення неустойки підлягає зміні.

Також колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми інфляції є необґрунтованими та таким, що не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Частиною 2 ст.184 СК України визначено, що розмір аліментів визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Індексація грошових доходів проводиться відповідно до порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

Пунктом п.40-4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 (із змінами) визначено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розміру аліментів визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється із місяця, в якому призначено аліменти.

Для аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі, що були призначені до червня 2016 року, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з дня набрання чинності Законом України від 17.05.2016 року №1368-VIIІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі».

Згідно з частинами 1, 2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звертаючись з уточненими позовними вимогами до суду позивач просила стягнути з відповідача заборгованість з урахуванням індексу інфляції.

Проте, відповідальність за прострочення сплати аліментів встановлена ст.196 СК України.

Отже, враховуючи те, що позивач заявляла позовні вимоги про стягнення саме інфляції та з урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає, що дані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки нормами СК України не передбачено стягнення сум інфляції по аліментам. А тому висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача суми інфляції в розмірі 11114 грн. є помилковим.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача індексу інфляції в розмірі 11114 грн. з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляції. Колегія суддів вважає необхідним також змінити рішення суду в частині стягнення неустойки, зменшивши розмір стягнутої з відповідача на користь позивача пені з 10160 грн. до 1760 грн.

Згідно з частиною 5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням вимог ст.88 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним змінити рішення суду в частині стягнутого з відповідача судового збору, зменшивши розмір стягнутого з ОСОБА_2 на користь держави судового збору з 611,64 грн. до 416,50 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 01 березня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 індексу інфляції в розмірі 11114 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення суми інфляційних втрат відмовити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 01 березня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 пені змінити, зменшивши суму стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 пені з 10160 грн. до 1760 грн.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 01 березня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_2 судового збору змінити, зменшивши суму стягнутого з ОСОБА_2 в дохід держави судового збору з 611 грн. 64 коп. до 416 грн. 50 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: