Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 336/5845/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Жупанова І.Б.
Провадження № 22-ц/778/1534/17 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.

Суддів: Крилової О.В.

Воробйової І.А.

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначала, що 04.08.2007 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Син зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, та проживає з позивачем за адресою: АДРЕСА_1.

Фактичні шлюбні відносини між позивачем та відповідачем були припинені у вересні 2007 року, відповідач виїхав до Чеської республіки. У період вагітності не цікавився станом її здоров'я, залишив її без моральної, фізичної та матеріальної підтримки.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03.07.2008 року було стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.05.2008р. до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач частково сплачував аліменти, станом на 01.09.2016 року утворилась заборгованість в розмірі 21 761,60 грн.

Шлюб між сторонами було розірвано, відповідний актовий запис зроблено 17.11.2009 року.

Позивач зазначала, що батько дитини за вісім років бачив сина лише три рази, останній раз зустріч відбулася коли дитині було три роки, що стало для сина психологічною травмою, дитина після цього ще рік згадувала про батька, син не розумів чому батько не хоче з ним спілкуватися.

Крім того, дитина має проблеми з зором і потребує постійних медичних обстежень та лікування, однак відповідач жодним чином не цікавиться про стан здоров'я сина, розмір аліментів, що ним сплачується, недостатній для забезпечення нормального існування та лікування сина. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу в більшому розмірі, однак, всіляко ухиляється від належного виконання свого батьківського обов'язку.

Також відповідач не піклується про духовний та моральний розвиток дитини, жодного разу не був у нього в школі, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, спочатку були відмови, а потім він почав ігнорувати усі прохання, і, таким чином, чинить перешкоди у виїзді за кордон на відпочинок для оздоровлення дитини і на працевлаштування позивача за кордоном за контрактом, що забезпечило б їй матеріальну базу для всебічного розвитку дитини.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_4 просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав у відношенні малолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положеннями п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Задовольняючи позов, суд виходив із того, що він обґрунтований письмовими доказами та відповідає вимогам закону. З урахуванням доказів у їх сукупності, факту постійного проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з позивачем, на утриманні якої знаходиться дитина, відсутності з боку відповідача кроків, спрямованих на участь у вихованні сина; виходячи з інтересів дитини, суд прийшов до висновку про необхідність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав по відношенню до малолітнього сина, оскільки відповідач не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя. Формальна наявність батька створює позивачу, яка займається повноцінним вихованням сина, перепони в організації навчання, дозвілля дитини, його оздоровлення.

З такими висновками суду погодитись не можна, оскільки ці висновки суперечать вимогам закону та не ґрунтуються на матеріалах справи.

За ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (з подальшими змінами) роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Отже, за змістом наведених вище правових норм ухилення від виконання обов'язків батьків з виховання дитини означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність), які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні зазначених обов'язків, коли особа має реальну можливість виконати їх, але не вчиняє відповідних дій.

У даній справі колегією суддів не встановлено обставин, які беззаперечно підтверджують навмисне свідоме ухилення ОСОБА_3 від виконання ним обов'язків з виховання дитини.

Також, відповідно до вимог ст. 164 СК України, Конвенції про права дитини, позбавлення батьківських прав - це спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.08.2007 року по 17.11.2009 року (а.с. 9, 10).

Сторони є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6).

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, разом із матір'ю (а.с. 12).

Згідно виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя на підставі рішення суду від 03.07.2008 року, з ОСОБА_3, не працюючого, стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму громадян, починаючи з08.05.2008р. до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11).

Станом на 01.09.2016 року ОСОБА_3 з травня 2011р. по серпень 2016р. (включно) має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 21 761,60 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам, наданим старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя від 15.09.2016р. За весь період (згідно виконавчого документа) боржник повинен був сплатити аліментів в розмірі 45 089,60 грн., в матеріалах виконавчого провадження наявні відомості щодо сплати аліментів на загальну суму 23 328,00 грн. Дана заборгованість нарахована у відповідності до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (як для безробітного), оскільки у виконавчому провадження відсутні дані про доходи. При наданні боржником відповідних довідок про доходи заборгованість може бути перерахованою (а.с. 13, 14).

Відповідно до довідки головного державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя від 28.11.2016р., у 2016 році ОСОБА_3 сплатив аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в наступному розмірі: січень - 806,50 грн., з лютого по листопад включно - по 724 грн. (а.с. 96).

Як вбачається з довідки, виданої директором ЗОШ № 23 Територіального відділу освіти Комунарського району Департаменту освіти і науки Запорізької міської ради Озеровим О.Д. та класним керівником ОСОБА_8 за № 01-16/222 від 07.09.2016 року, ОСОБА_5 навчається у 2-Г класі Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 23 Запорізької міської ради Запорізької області. За час навчання ОСОБА_5 класний керівник жодного разу не бачила і не спілкувалась з батьком хлопця. На батьківські збори він не приходить, весь час сином опікується мати. Батько не цікавиться успіхами хлопчика, в школі не з'являвся за весь період навчання. ОСОБА_5 завжди бере активну участь у житті класу. Мати також приймає участь у різних шкільних заходах, постійно цікавиться навчанням свого сина (а.с. 15).

Згідно висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району № 10/01-34/0853 від 09.12.2016 року, як органу опіки та піклування, останній вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відносно малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як вбачається з висновку, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3. На даний час місце перебування батька малолітнього ОСОБА_5 не відомо. ОСОБА_3 ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню, утриманню та навчанню малолітнього сина, не спілкується з дитиною, не підтримує родинних стосунків, не цікавиться його життям, здоров'ям, розвитком, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не відвідує його за місцем проживання. Заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини станом на 01.09.2016 року становить 21 761,60 грн. (а.с. 32).

Крім іншого, як вбачається з копії довіреності від 04.11.2015р., посвідченої третім секретарем з консульських питань Посольства України в Чеській республіці (а.с. 52), та визнається сторонами, відповідач мешкає у Чеській республіці.

Таким чином, позивач та неповнолітній син проживають окремо від відповідача.

Позивач як підстави позбавлення батьківських прав зазначала, що ОСОБА_3 не виконує своїх обов'язків щодо виховання сина, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, його навчання, здоров'я, не достатньо забезпечує його матеріально, не спілкується з сином.

Колегія суддів вважає, що вказані вище доводи та посилання не можуть бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки не є беззаперечними доказами ухилення батька від виконання своїх обов'язків з виховання дитини на момент звернення до суду. Посилання позивача на факти, які можна розцінювати як ухилення відповідача від виховання дитини, самі по собі не дають підстав для висновку щодо свідомого нехтування відповідачем своїми обов'язками.

За висновком районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 09.12.2016 року, як органу опіки та піклування, визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо його малолітнього сина ОСОБА_5, про що зазначено у висновку.

Разом із тим, відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Наведений вище висновок органу опіки та піклування колегія вважає недостатньо обґрунтованим, оскільки в ньому не в повному обсязі встановлені обставини, які підтверджують умисне ухилення батька від виховання дитини.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, матеріали справи та виходячи з обставин справи, колегія суддів вважає, що достатніх підстав для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення відповідача батьківських прав не має. Колегія суддів дійшла висновку, що позивач, всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України, які зобов'язують її на засадах змагальності доводити свої позовні вимоги переконливими, належними та допустимими доказами, таких доказів не надала.

Також, колегія суддів дійшла висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, не сприяє позитивному результату у долі дитини, який мав би настати після цього, тому не погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав.

Зважаючи на викладене, за наслідками апеляційного розгляду справи судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, яка підлягає задоволенню зі скасуванням рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог та з одночасним ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2016 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: