Ухвала

іменем україни

25 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Євграфової Є.П.,

КарпенкоС.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полімагніт» про стягнення вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку та за затримку розрахунку при звільненні,

за обʼєднаним позовом ОСОБА_3 до Товариства

з обмеженою відповідальністю «Полімагніт» про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,

за касаційною скаргою ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_4, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Полімагніт» про стягнення вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку та за затримку розрахунку при звільненні.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 30 листопада 2006 року обіймав посаду генерального директора ТОВ «Полімагніт». У вересні 2015 році йому стало відомо, що 01 вересня 2015 року керівником товариства є інша особа.

На думку позивача його звільнено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, проте при звільненні йому не виплачено вихідну допомогу та компенсацію за невикористану відпустку.

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Полімагніт» про поновлення на посаді генерального директора та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року вказані позови об'єднано в одне провадження із позовом про стягнення вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку та затримку розрахунку при звільненні.

На обґрунтування вказаного позову зазначав, що звільнення відбулось на підставі рішення зборів учасників товариства від 31 серпня 2015 року, будь-які підстави для звільнення його з посади генерального директора відсутні, будь-яких розпорядчих документів він не отримував.

У зв'язку із наведеним та з урахуванням збільшених позовних вимог, позивач просив поновити його на посаді генерального директора ТОВ «Полімагніт», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 877 680 грн, вихідну допомогу у розмірі 526 608, 00 грн, компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 186 909, 03 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 жовтня

2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року змінено рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року

в частині правового обґрунтування висновків суду. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив із того, що за виключенням факту перебування ОСОБА_3 на посаді генерального директора, жодних інших фактів сторони не визнають, установити підстави звільнення позивача, зокрема на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України чи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, виявилося неможливим.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині правового обґрунтування висновків суду, апеляційний суд виходив з того, що справу вирішено з неповним суб'єктним складом сторін, не залучено всіх осіб, які мають відповідати на питання про наявність або відсутність порушених трудових прав позивача.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 був прийнятий на посаду генерального директора ТОВ «Полімагніт», починаючи з 30 листопада 2006 року, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Полімагніт» від 31 серпня 2015 року № 2/2015 зборами учасниками прийнято рішення про звільнення ОСОБА_3 з посади генерального директора з 31 серпня 2015 року без зазначення підстав та призначено на зазначену посаду ОСОБА_5 (а. с. 82-84).

Як вбачається з матеріалів справи, 29 липня 2015 року ОСОБА_5 звернувся до Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві з приводу виявлення відсутності системного блоку із сервером, бухгалтерської та іншої робочої документації, які зберігалися в приміщенні ТОВ «Полімагніт» за адресою: м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, 18/14. У зв'язку з чим був опитаний ОСОБА_3, який зазначив, що ним було перенесено до іншого приміщення системний блок та робочу документацію у зв'язку з виробничими потребами. Такі обставини встановлені у висновку дільничного інспектора міліції Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві Домніна В.В. від 05 серпня 2016 року.

09 вересня 2015 року новий керівник товариства ОСОБА_5 звернувся до ОСОБА_3 із вимогою про передачу йому печатки ТОВ «Полімагніт» та усіх документів, пов'язаних з діяльністю товариства, до переліку документів включені трудові книжки працівників товариства, накази про прийом на роботу та звільнення, особові справи працівників, трудові договори/контракти, тощо.

ОСОБА_3 такі документи новому керівництву товариства не передавав, що підтверджується висновком по матеріалам перевірки ЖЄО № 52699, складеним дільничним інспектором міліції Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві Дячишиним А.І. від 16 жовтня 2015 року.

Отже судом встановлено, що у відповідача на час розгляду справи відсутні документи, на підставі яких можливо оформити звільнення ОСОБА_3 із займаної посади. В тексті протоколу зборів учасників товариства не зазанчен6о за яких саме обставин та у зв'язку з чим було звільнено генерального директора товариства ОСОБА_3 та призначено на цю посаду ОСОБА_5

Крім того, судом встановлено, що 01 липня 2010 року між ОСОБА_3 та ПП «Ей Ем Ти енд Си ГРУП» (AMT&C GROUP LTD) укладено трудовий договір, яким врегульовано трудові відносини між сторонами та відповідно до умовякого ОСОБА_3 прийнято на посаду генерального директораТОВ «Полімагніт»

Приватна компанія «Ей Ем Ти енд Си ГРУП» є суб'єктом спірного матеріального правовідношення, проте участі у справі не приймала та питання про залучення цієї особи як співвідповідача судом першої інстанції не вирішувалось.

Відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства, апеляційний суд не має повноважень для вирішення питання щодо зміни суб'єктного складу учасників процесу.

Відповідно до вимог ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині правового обґрунтування висновків суду, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшов обґрунтованого висновку про те, що судом першої інстанції вирішено справу за неповним суб'єктним складом сторін, не залучено всіх осіб, які мають відповідати при вирішенні питання про наявність або відсутність порушення трудових прав позивача.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 336 ЦПК України за наслідками розгляду касаційної скарги на рішення суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_4, відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова С.О. Карпенко Г.І. Мостова