У х в а л а

іменем україни

05 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Демяносова М.В.,

ЛеванчукаА.В.,

СтупакО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокопенко Леся Володимирівна, про визнання договору недійсним, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Брайка Станіслава Анатолійовича на рішення апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство «Енергобанк» (далі - ПАТ «Енергобанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В., про визнання договору недійсним, посилаючись на те, що 21 лютого 2014 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_4 було укладено договір про відкриття та обслуговування банківського рахунку фізичної особи НОМЕР_1. Того ж дня між банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В., відповідно до якого банк передав в іпотеку АДРЕСА_1, яка належала банку. Того ж дня на квартиру було накладено заборону на відчуження.

Указаний договір позивач просив визнати недійсним, оскільки в ньому не міститься умови, визначеної в Законі України «Про іпотеку» щодо змісту та розміру основного зобов'язання, строк і порядок його виконання. При цьому в договорі зазначено, під основним зобов'язанням є зобов'язання іпотекодавця перед іпотекодержателем, що випливають з договору депозиту, під яким розуміється договір про відкриття та обслуговування банківського рахунку фізичної особи № НОМЕР_1, однак вказані договори є окремими правочинами, правовідносини за якими регулюються різними правовими нормами. В договорі банківського рахунку відсутні умови щодо розміру зобов'язання у чітко встановленій сумі грошових коштів та порядок виконання зобов'язання. Також Договір іпотеки не містить в собі строку виконання основного зобов'язання, визначеного роками, щомісяцями, тижнями, днями або годинами, як того потребує чинне законодавство, ані строків дії зазначених договорів, на які можна було б посилатись як на строк виконання основного зобов'язання. Крім того, в договорі відсутня істотна умова, закріплена в п. 4 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» - посилання на видачу заставної або її відсутність.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2016 року позовні вимоги банку задоволено.

Визнано недійсним договір іпотеки укладений 21 лютого 2014 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_4 та посвідчений 21 лютого 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. за реєстровим номером 547.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ПАТ «Енергобанк» просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог апеляційний суд вказував на те, що оскільки банк, як власник майна надав згоду на таку передачу майна в іпотеку у забезпечення поговору депозиту, а відповідач погодився на таке забезпечення, підстав для визнання правочину недійсним не має. Крім цього, є судове рішення, яке набрало законної сили щодо звернення стягнення на це майно.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

У статті203 ЦК України закріплено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ст. ст. 215, 216 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін абоінша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагенту та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Установлено, що 21 лютого 2014 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_4 укладено договір № НОМЕР_1 про відкриття та обслуговування банківського рахунку фізичної особи (а. с. 13-15 т. 1).

На забезпечення виконання банком умов депозитного договору між сторонами було укладено договір іпотеки від 21 лютого 2014 року.

Апеляційним судом установлено, що предметом договору іпотеки від 21лютого 2014 року, який оспорює позивач, є забезпечення основного зобов'язання, що випливає з договору депозиту. При цьому сторони дійшли згоди щодо вживання терміну депозитний договір, як договір про відкриття та обслуговування банківського рахунку фізичної особи НОМЕР_1 від 21 лютого 2014 року.

У заключних положеннях оспорюваного договору сторони вказали, що договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до повного виконання іпотекодавцем основного зобов'язання за договором депозиту. У випадку виконання іпотекодавцем основного зобов'язання за договором депозиту частково, іпотека зберігає силу в повному обсязі. Вказаний договір був посвідчений 21 лютого 2014 рокуприватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ПрокопенкоЛ.B.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 січня 2015 року, яке набрало законної сили, ухваленого у справі за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Енергобанк», ТОВ «Ройланс-Україна» про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності та стягнення моральної шкоди, позовні вимоги задоволено частково, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 21 лютого 2014 року в рахунок погашення заборгованості за договором № НОМЕР_1 про відкриття та обслуговування банківського рахунку фізичної особи (а. с. 46-61 т.1).

З огляду на визначений ст. 129 Конституції України принцип обов'язковості рішення після вирішення судом справи та набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники, не можуть заявляти в суді тотожний позов.

Установлені судовим рішенням, що набрало законної сили, обставини, зокрема й у цивільній справі, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж особи або особа, щодо якої або яких встановлено ці обставини.

Крім цього, рішенням апеляційного суду м. Києва від 27 серпня 2015 року було відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Ю.ЕФ. Кепітал Партнере Україна» (назва була змінена з ТОВ «Ройланс-Україна») до ОСОБА_4, ПАТ «Енергобанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.B. про визнання недійсним договору іпотеки та зобов'язання вчинити дії. В даній справі оспорювався договір іпотеки, укладений 21 січня 2014 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Ройланс-Україна», яке змінило назву на ТОВ «Ю.ЕФ. Кепітал Україна», за яким товариство виступило майновим поручителем ПАТ «Енергобанк» за договором про відкриття та обслуговування банківського рахунку. Серед підстав, на які посилався позивач, було вказано і те, що спірний договір не містить положень, які визначають зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, в якому встановлено основне зобов'язання.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Брайка Станіслава Анатолійовича відхилити, рішення апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.В. Дем'яносов

А.О.Леванчук

О.В.Ступак