АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

12 жовтня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Соколової В.В., Чобіток А.О.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на квартиру,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 грудня 2016 року,

встановила:

у жовтні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів, у якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на вказане майно, посилаючись на те, що у січні 2003 року вона надала в борг відповідачу грошові кошти в розмірі 38 000 дол. США для придбання спірної квартири, проте грошові кошти їй повернуто не було.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 06 грудня 2016 року позов було задоволено, визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_4, який не брав участі у справі, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовувала тим, що у січні 2003 р. вона дала в борг гроші в сумі 38 000 дол. США своїй дочці ОСОБА_2 терміном на 10 років для придбання квартири. В разі неповернення коштів дочка зобов'язувалась переоформити право власності на квартиру на неї. Після настання терміну повернення коштів, дочка просила продовжити строк погашення до 10.06.2013 р., однак кошти також не повернула. В зв'язку з цим позивач просила визнати дійсним договір купівлі-продажу АДРЕСА_2, укладений між нею та ОСОБА_2 та визнати за нею право власності на вказану квартиру.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 06 грудня 2016 р. позов було задоволено в повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на положення ч. 2 ст. 220 ЦК України, в якій закріплено, що, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна зі сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним та виходив з того, що між сторонами було узгоджено всі істотні умови договору купівлі-продажу, однак у відповідача виникли об'єктивні причини неможливості з'явитись до нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу. Також судом було враховано заяву, в якій відповідач визнала заявлений до неї позов.

Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального права та судом не було повно встановлено всі обставини по справі.

Суд першої інстанції не врахував положення ч. 1 ст.220 ЦК України, відповідно до якої у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 цієї ж статті, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно із ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Як роз'яснив у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст.210, 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Крім того, суд першої інстанції взяв до уваги подану ОСОБА_2 від свого імені та імені ОСОБА_3 заяву про визнання позову, але при цьому не перевірив, чи не буде це порушувати права інших осіб та не витребував відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Як видно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на АДРЕСА_3 накладено арешт відповідно до постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві від 25.07.2014 р., а також відповідно до постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 22.08.2014 р. в інтересах стягувача ОСОБА_4 Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 29 серпня 2012 р., яке було частково скасоване та змінено рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05 грудня 2013 р., з ОСОБА_3 було стягнуто на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики в сумі 2 558 451 грн. 86 коп.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а по справі слід ухвалити нове рішення - про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 грудня 2016 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на квартиру - відмовити

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 758/12651/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9023/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Декаленко В.С.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В