Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер322/1308/16 Головуючий у 1 інстанції: Шиш А.Б.
Номер провадження 22-ц/778/2881/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 листопада 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 11 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_5 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 11 травня 2010 року померла його мати - ОСОБА_10, яка перебувала у шлюбі з ОСОБА_7, і яка, крім нього, мала дітей ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ОСОБА_10 за життя проживала та була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1 районного суду Запорізької області. Вказаний будинок являється спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_10 та ОСОБА_7. На день смерті ОСОБА_10 мала земельний пай на території Новомиколаївського району Запорізької області, площею 6,0537 га.

У зв'язку зі смертю ОСОБА_10 відкрилася спадщина на вищевказані будинок та господарські споруди, прилеглу земельну ділянку, та земельний пай, свідоцтво на право власності від 17 грудня 2008 року. Як вказано в позові, позивач з 2000 року проживав з батьками по вул. Дружби, 6 в смт. Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області, але його місце проживання було зареєстроване ІНФОРМАЦІЯ_2. У зв'язку з вищевказаним йому нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 24 листопада 2016 року було встановлено факт його спільного проживання з матір'ю на момент її смерті. Він повторно усно звернувся до державного нотаріуса за оформленням спадкових прав, але йому нотаріус усно відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вказаний факт не зазначений у резолютивній частині вказаного рішення суду.

Позивач просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування на 1/4 частину будинку № 6 та господарські споруди, що знаходяться по вул. Дружби в смт. Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області, та прилеглу земельну ділянку, а також на 1/2 частину земельного паю, розташованого на території Новомиколаївської районної ради Запорізької області, площею 6,0537 га., свідоцтво на право власності від 17 грудня 2008 року.

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 11 травня 2017 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 травня 2010 року померла ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії 1-ЖС № 160661, виданим 13 травня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Новомиколаївського районного управління юстиції Запорізької області.

Позивач ОСОБА_5, відповідач ОСОБА_6, а також треті особи ОСОБА_8 та ОСОБА_9 являються дітьми ОСОБА_10, а третя особа ОСОБА_7 - її чоловіком.

Відповідач ОСОБА_6 у встановлений строк - 28 вересня 2010 року звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Треті особи ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у встановлений законом строк від прийняття спадщини відмовилися.

29 серпня 2016 року державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 видано свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, площею 6,0537 гектарів, розташовану на території Новомиколаївської селищної ради Новомиколаївського району Запорізької області.

06 вересня 2016 року позивач ОСОБА_5 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а саме земельної ділянки.

Постановою державного нотаріуса Шостої Запорізької державної нотаріальної контори від 06 вересня 2016 року ОСОБА_5 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка мотивована тим, що на день смерті ОСОБА_10 місце проживання ОСОБА_5 було зареєстроване за іншою адресою, а у встановлений законом строк він до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернувся.

В обґрунтування позову, як на доказ проживання його разом із ОСОБА_10 на момент її смерті, ОСОБА_5 посилався на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 24 листопада 2016 року. На це ж рішення, як підставу скасування оскаржуваного рішення, ОСОБА_5 посилається і в апеляційній скарзі.

Так, згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд попередньої інстанції зазначив, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. Суб'єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об'єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі.

Пленум ВС України у п. 7 Постанови "Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року № 14 наголошує, що оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (частина третя статті 61 ЦПК), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах.

Як вбачається із вищевказаного рішення суду, у справі брали участь ОСОБА_5, ОСОБА_6 та Новомиколаївська державна нотаріальна контора. Разом з тим у даній справі приймають участь, крім ОСОБА_5 та ОСОБА_6, інші особи - ОСОБА_8. ОСОБА_9 та ОСОБА_7, які участі у попередній справі не брали.

Крім того, як вказано вище, не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин.

Разом з тим, у зазначеній позивачем іншій справі, як далі зазначив суд першої інстанції, предметом позову було визначення ОСОБА_5 додаткового строку для прийняття спадщини. Питання встановлення факту спільного проживання ОСОБА_5 з ОСОБА_10 не було предметом судового розгляду. В резолютивній частині рішення факт, на який посилається позивач, не зазначений. Вказівка на їх спільне проживання, зазначена у мотивувальній частині рішення суду, являється оцінкою судом обставин справи, при розгляді іншого спору, а тому не має преюдиційного значення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції, що факт спільного проживання позивача ОСОБА_5 з ОСОБА_10 на момент її смерті, рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 24 листопада 2016 року не встановлений. Позивачем жодного доказу, на підтвердження вищевказаної обставини, суду у цій справі надано не було.

Суд також вірно зазначив в оскаржуваному рішенні, що на земельну ділянку, на частину якої позивач просить визнати за ним право власності, ОСОБА_6 29 серпня 2016 року видане свідоцтво про право на спадщину. Вказане свідоцтво на час розгляду справи не скасоване і в даній справі не оспорюється.

Також, суд вірно зазначив, що ОСОБА_5 06 вересня 2016 року звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва на право на спадщину лише на вказану земельну ділянку. Заяву про видачу свідоцтва на вказані у позовній заяві житловий будинок із господарськими будівлями та присадибну земельну ділянку, позивач до нотаріуса не подавав.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги в тому числі і щодо невірного застосуванням судом норм законодавства, про встановлення вказаного скаржником факту іншим судовим рішенням, про відсутність необхідності оспорювання свідоцтва виданого на нерухоме майно зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилався апелянт в суді першої інстанції, вони фактично оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні і його висновків не спростовують.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 11 травня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: