УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Селищенська сільська рада Тиврівського району Вінницької області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про встановлення юридичного факту, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, відшкодування моральної шкоди, стягнення коштів за спожитий газ та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - Селищенська сільська рада Тиврівського району Вінницької області, про виділ частини будинку в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою за касаційною скаргою ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_9 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 2 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 3 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що вона та її брат ОСОБА_5 є спадкоємцями першої черги за законом після смерті батьків: ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та ОСОБА_11, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

До складу спадщини після смерті матері увійшов житловий будинок АДРЕСА_3 а після смерті батька - 1/5 частина квартири АДРЕСА_1, легковий автомобіль марки «Рено», легкові автомобілі марки «Запорожець», «Москвич», грошові заощадження на рахунках у публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України».

Вона та відповідач звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини.

Однак свідоцтво про право на спадщину після смерті батьків вона не отримала, оскільки у свідоцтві про її народження мати записана як «ОСОБА_10»; у свідоцтві про право на спадщину на житловий будинок від 6 січня 1978 року, виданому її матері, не зазначений номер будинку і назва вулиці.

Спадкове майно перебуває у фактичному володінні і користуванні ОСОБА_5, який постійно чинить їй перешкоди у доступі до нього.

Враховуючи викладені обставини, просила з урахуванням уточнень встановити факт, що вона є рідною дочкою померлої ОСОБА_10, визнати за нею право власності на 1/10 частину зазначеної вище квартири, поділити житловий будинок по першому варіанту, визначеному будівельно-технічною експертизою від 18 серпня 2014 року № 428/429/430/14-21, визнавши за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння «для першого співвласника»; встановити порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_3 по першому варіанту поділу тієї ж експертизи, виділивши їй у користування земельну ділянку площею 0,1464 га, а земельну ділянку площею 0,0272 га, позначену жовтим кольором, залишити у спільному користуванні з відповідачем; стягнути з останнього на її користь 10 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, а також половину вже сплаченої нею суми боргу за спожитий матір'ю природний газ.

У серпні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 17 січня 2013 року за ним визнано право власності на 1/2 ідеальну частку спірного будинку.

Посилаючись на наведене, просив виділити йому у власність в натурі 1/2 частку будинку та встановити порядок користування земельною ділянкою, загальною площею 0,32 га, розташованою по АДРЕСА_3 з урахуванням його та ОСОБА_4 часток у праві власності на цей будинок.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 2 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 3 березня 2017 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково, а позов ОСОБА_5 задоволено повністю.

Встановлено факт, що ОСОБА_4 є рідною дочкою ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнано за ОСОБА_4 у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, право власності на 1/10 частину квартири АДРЕСА_2, загальною площею 47,2 кв.м., житловою 33,2 кв.м., вартістю 334 034 грн.

Проведено поділ між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_3 по першому варіанту будівельно-технічної експертизи від 18 серпня 2014 року.

Зобов'язано ОСОБА_4 улаштувати дверний отвір для входу в приміщення 1-4 та улаштувати дверний проріз між приміщеннями 1-4 та 1-5.

Зобов'язано ОСОБА_5 закласти дверні прорізи між приміщеннями: вітальні 1-2 та кімнати 1-3, вітальні 1-2 та кімнати 1-5.

Погріб із шиєю «П», криницю № 1, ворота № 2, хвіртку № 3, огорожу № 4, огорожу № 5 будинку АДРЕСА_3 залишено в спільному ОСОБА_4 і ОСОБА_5

Встановлено порядок користування земельною ділянкою відповідно до першого варіанту поділу будівельно-технічної експертизи від 19 серпня 2016 року.

У задоволенні позову ОСОБА_4 в частині відшкодування моральної шкоди та стягнення коштів за спожитий газ відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 і її представник ОСОБА_9, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій в частині незадоволених позовних вимог та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4 і задовольняючи позов ОСОБА_5 у повному обсязі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 364, 367, 1218, 1267 ЦК України, врахувавши роз'яснення п. 2 постанови пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», надавши належну правову оцінку поданим сторонами доказам (ст. 212 ЦПК України), з дотриманням норм процесуального права, провів поділ спадкового майна, з чим фактично погоджуються і особи, які звернулися з касаційною скаргою.

Відмовляючи ОСОБА_4 у відшкодуванні моральної шкоди та стягненні із ОСОБА_5 половини боргу за використаний їхньою матір'ю природний газ, суди виходили із недоведеності зазначених позовних вимог.

Колегія погоджується з такими висновками.

Доводи касаційної скарги зводяться до оцінки доказів, зокрема, довідок про проходження ОСОБА_4 обстежень та лікування, проте згідно зіст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Крім того, відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи дійшли обґрунтованого висновку часткове задоволення позову ОСОБА_4 і про задоволення позову ОСОБА_5 у повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 2 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 3 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
С.Ф. Хопта С.П. Штелик