Справа № 500/7617/14-ц
Провадження № 2/500/605/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2017 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

у складі головуючого - судді Пепеляшкова С.М.

за участю секретаря Тюміної О.А.

учасники цивільного процесу:

позивач ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ізмаїл цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про стягнення моральної шкоди у сумі 30000 гривень з ОСОБА_2, мотивую тим, що 06.04.2010р. між ним та відповідачем була укладена угода, згідно якої відповідач зобовязався знайти йому адвоката для надання йому якісних адвокатських послуг. Згідно суттєвих умов вищевказаного договору, відповідач зобовязався відшкодувати йому моральну шкоду у разі, якщо знайдений відповідачем адвокат надасть йому не якісні адвокатські послуги. 10.04.2010р. між ним та адвокатом ОСОБА_4, якого йому знайшов і порекомендував ОСОБА_2, був укладений договір про надання правової допомоги, відповідно до якого він сплатив адвокату ОСОБА_4 24000 гривень, але адвокат ОСОБА_4 відмовився надати йому квитанцію про сплату вищевказаної суми, а надав квитанцію на суму 10048 гривень, та пообіцяв, що другу квитанцію на суму 13952 гривні надасть пізніше, та у 2011 році видав її. Адвокат ОСОБА_4 взагалі не виконав свої зобовязання по вищевказаному договору про надання йому правової допомоги, у звязку з чим він попросив адвоката ОСОБА_4 повернути йому вищевказаний гонорар, та адвокат відмовився. На підставі істотних умов між ним та відповідачем, за неякісні адвокатські послуги з боку адвоката, якого йому порекомендував відповідач, крім адвоката ОСОБА_4, відповідач також повинен відшкодувати йому спричинену вищевказану моральну шкоду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1С просив задовольнити позовні вимоги, мотивуючи тим, що він розповідає правду, та ніколи не обманював, про що свідчать висновки за результатами дослідження із застосуванням поліграфа. Відповідач та свідки кажуть неправду, але він це нічим не може підтвердити, а лише результатом дослідження поліграфа про те, що він каже правду.

Відповідач ОСОБА_2 надав до суду заперечення проти позову про стягнення моральної шкоди, просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, мотивуючи тим, що в позовній заяві жодним чином не йдеться про те, в чому саме складається його вина в завданій йому моральній шкоді; які саме протиправні дії з його боку призвели до завдання позивачу моральної шкоди; ніяких договорів, зокрема про пошук адвоката для надання якісних адвокатських послуг, а ні в усній, а ні в письмовій формі між ним та позивачем не укладалось; позивачем не надано жодних доказів на підтвердження укладення між ним та позивачем ОСОБА_1 угоди в письмовій формі, у звязку з чим підстав для звернення до суду з позовом про стягнення моральної шкоди у нього не має. Також, мотивував тим, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки ще 10 березня 2011 року позивач дізнався про те, що його права, як він вважає, були порушені, а до суду з позовом до нього звернувся лише 17.11.2014р., тобто після спливу трирічного строку для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 підтримав заперечення проти позову про стягнення моральної шкоди, просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, мотивуючи тим, що в Постанові Верховного Суду України від 09.11.2016р. визначено, що спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках., передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобовязань, які підпадають під дію ЗУ «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Позивач керується ст. 1167 ЦК України, яка на спірні правовідносини не поширюється, оскільки регулює позадоговірні (деліктні) відносини.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_2 знає, ОСОБА_1 є його колишнім клієнтом, перебувають у нейтральних відносинах. На початку квітня 2010 року до нього звернувся ОСОБА_5, який привів до нього ОСОБА_1, та пояснив, що останній потребує юридичної допомоги у вирішенні питання щодо поділу квартири із дружиною. Вони із ОСОБА_1 склали план дій, уклали та підписали договір, обговорили суму гонорару, та домовились, що на днях ОСОБА_1 сплатить розмір гонорару у сумі 24000 гривень. Перший раз останній сплатив суму трохи більшу за 10000 гривень, та він почав виконувати зобовязання за договором, а саме подав до суду 3 позовні заяви, іншу частину гонорару він сплатив потім. Через рік ОСОБА_1 почав предявляти йому претензії, що його не влаштовує такий розклад подій. 07 квітня 2011 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, з вимогою про стягнення суми гонорару, після чого було винесено 3 рішення суду та ОСОБА_1 відмовлено у позові. Копію позовної заяви він отримав від ОСОБА_6.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 до цього знав, ОСОБА_2 його брат. На той час він працював з ОСОБА_7, яка знала дружину ОСОБА_1 Ларису, вони поспілкувалися, та він із ОСОБА_2 поїхали до ОСОБА_1. Брат почав розмовляти з ОСОБА_1, але про що, він не знає. ОСОБА_1 до нього в офіс на пр. Суворова в 2010 році не приходив, оскільки, коли була ця ситуація, він ще не орендував там офіс. Він не був присутнім, коли ОСОБА_2 обіцяв відшкодувати моральну шкоду. Йому нічого не відомо про домовленість його брата ОСОБА_2 з ОСОБА_1 з приводу ОСОБА_4, та йому не відомо хто кому передавав гроші.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що позов не визнає. У його брата ОСОБА_5 є агентство нерухомості, та ОСОБА_1 звертався до нього з приводу проблем з квартирою. Він сказав, що у нього є знайомий адвокат, який йому допомагав, та запропонував йому познайомитися із Пауном. ОСОБА_1 деякий час думав, з приводу того, чи брати Пауна в якості адвоката, та згодом із Пауном домовились, уклали договір, та йому здається, що ОСОБА_1 сплатив Пауну 1000 доларів США. Більш нічого йому не відомо. Ніяких грошей від Пауна він не брав.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_2 бачив один раз, а з ОСОБА_1 товаришують з дитинства, та йому було відомо про проблеми ОСОБА_1. Зі слів ОСОБА_1 йому відомо, що ОСОБА_2 познайомив його з Пауном, та був посередником при вирішенні судових питань. У присутності ОСОБА_2, ОСОБА_1 передав 3000 доларів США ОСОБА_4, для вирішення ним питання, повязаного з квартирою. Через деякий час в суді почали закриватися провадження по справах, про що ОСОБА_1 заяв ніяких не писав, аудіозапис не зберігався в таких випадках, та взагалі адвокатом не було вирішено жодного питання, через що виникло питання про повернення Пауном грошей. ОСОБА_4 відмовився повернути гроші, мовлячи, що він ніяких грошей не отримував. А особисто він бачив, як ОСОБА_1 зустрічався з ОСОБА_2 та ОСОБА_5, та ОСОБА_2 казав, що Паун брав 2000 доларів США. Потім ОСОБА_6 визнав той факт, що ОСОБА_1 передавав ОСОБА_4 3000 доларів США, та сказав, аби ОСОБА_1 вимагав повернення грошей у Пауна. Ніяких грошей ОСОБА_6 ОСОБА_2 не передавав. Згодом зясувалося, що 2000 доларів з 3000 доларів забрали ОСОБА_2 та ОСОБА_5. Є розписка про передачу грошей, з підписом та печаткою. Раніше не казав про посередника ОСОБА_6, оскільки це питання ніхто не ставив. В чому виражалися гарантії ОСОБА_2 йому не відомо, він присутнім при їхній розмові з ОСОБА_6 не був.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5 знає давно, а ОСОБА_6 наразі впізнала. Півтора місяці потому до неї підійшов ОСОБА_1, та сказав, що вона має давати показання проти ОСОБА_2. По суті справи пояснила, що знала дружину ОСОБА_1 Ларису, яка розповіла їй, що у ОСОБА_1 проблеми з нерухомістю, та попросила знайти адвоката. Вона познайомила Ларису з ОСОБА_5. Які документи надавались та суть справи їй не відома, та про що йшла мова вона не знає. Коли вона їх знайомила ОСОБА_2 не було, був ОСОБА_1, Лариса та ОСОБА_5. Анатолія знала, оскільки деякий час вони разом знімали офіс, а ОСОБА_2 не знала. В 2010 році вона знімала офіс там, де розташована «Лисичка» - на перехресті двох проспектів в м. Ізмаїлі.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, за загальним правилом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до положень п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена ВСУ в постанові від 09.11.2016р. у справі 6-1575цс16, спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобовязань, які підпадають під дію ЗУ «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Правила ст. 1167 ЦК України не поширюється на спірні правовідносини, оскільки регулює позадоговірні (деліктні) відносини.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, в позовній заяві, поданій до суду позивачем ОСОБА_1, жодним чином не йдеться про те, в чому саме полягає вина ОСОБА_2 в завданій йому моральній шкоді; які саме протиправні дії з його боку призвели до завданні позивачу моральної шкоди; ніяких договорів, зокрема про пошук адвоката для надання якісних адвокатських послуг, а ні в усній, а ні в письмовій формі між сторонами не укладалось; позивачем не надано жодних доказів на підтвердження укладення між ним та відповідачем ОСОБА_2 угоди в письмовій формі. Також, як вбачається з матеріалів справи, позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки ще 10 березня 2011 року позивач дізнався про те, що його права, як він вважає, були порушені, а до суду з позовом до нього звернувся лише 17.11.2014р., тобто після спливу трирічного строку для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Заяву про відновлення строку позовної давності ОСОБА_9 не надавав, та в судовому засіданні не просив відновити строк позовної давності. В судових засіданнях позивачем не доведено, що моральна шкода заподіяна саме протиправними діями відповідача, жодними доказами по справі не підтверджується наявність моральної шкоди, адже позивач не надавав жодних відповідних письмових доказів, та свідки, які були допитані під час судового розгляду, також не підтвердили заподіяння відповідачем моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. 23, 268, 1167, 1168 ЦК, ст. 6, 10, 213-215 ЦПК, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_10