АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Станішевській Б.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача Полєтаєва В.Ф., Штеренберг О.О.

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тельбін-комфорт» про визнання рішення недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №755/17075/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/9675/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Позивач ОСОБА_5, звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив суд: визнати недійсним рішення позачергових зборів членів ОСББ «Тельбін-комфорт», оформлене Протоколом № 7 від 10 вересня 2016 року в частині розміру внеску на утримання будинку та прибудинкової території для інвесторів та власників нежитлових приміщень в розмірі: 6,00 гривень при сплаті до 20 числа та 6,48 гривень при сплаті після 20 числа за один квадратний метр нежитлової площі, яка перебуває в користуванні.

В обґрунтування позовних вмог посилався на те, що він відповідно до свідоцтв про право власності на нерухоме майно з червня 2014 року є власником: нежилих приміщень з №1 по №12, тераса 30% (групи приміщень №253) (в літ. А) - приміщення громадського призначення АДРЕСА_1, приміщення 253, площею 314,1 кв. м.; приміщень громадського призначення, що вбудовані в житловий будинок (група приміщень 254) АДРЕСА_2, приміщення 254, площею 364.7 кв.м.; нежилих приміщень з №1 по №10, тераса 30% (групи приміщень №255) (в літ А) - приміщення громадського призначення АДРЕСА_2, приміщення 255, площею 432,5 кв.м. Вказані приміщення розташовані у житловому будинку по АДРЕСА_2. За наявною у нього інформацією, житловий будинок з підземним паркінгом АДРЕСА_2 з 01 квітня 2013 року знаходиться в управлінні ОСББ «Тельбін-комфорт». Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тельбін-комфорт» є юридичною особою, з місцем реєстрації у Дніпровському районі м. Києва. У 2016 році він звернувся до відповідача за інформацією про укладення Договору про надання житлово-комунальних послуг та щодо можливості під'єднати належні йому приміщення до комунікацій, що знаходяться у віданні відповідача, оскільки належні йому приміщення на сьогодні не підключені до будь-яких комунікацій (мереж) будинку по АДРЕСА_2 та знаходяться у стані не придатному для їх використання (зокрема - через відсутність електроенергії, опалення, води тощо), У відповідь на звернення, представники відповідача надали в електронному вигляді проект договору про надання житлово-комунальних послуг нежитловим приміщенням. Одночасно проінформували і про «заборгованість» його перед відповідачем, яка виникла за час, з моменту оформлення на позивача права власності на приміщення і по сьогодні, і вказали, що дана заборгованість має бути погашена, оскільки нібито позивачу надавались якісь послуги (ні їх переліку, ні їх вартості позивач не отримав). Він звернувся щодо надання йому інформації про тарифи та послуги, які надавались йому відповідачем, та звернув увагу відповідача на той факт, що його приміщення не під'єднанні ні до яких комунікацій (електропостачання, вода, каналізація, тощо), і. фактично, є голими стінами «від забудовника» без прокладення на території приміщень відповідних комунікацій і без приєднання їх до загальнобудинкових мереж, та у нього відсутня потреба у будь-яких «послугах ОСББ», оскільки приміщення непридатні для використання та не використовуються.

Відповідач посилаючись на рішення членів ОСББ про встановлення розміру внеску для власників нежитлових приміщень, заявив, що вимагатиме «погашення заборгованості» ОСОБА_5в судовому порядку. У нього наявна копія протоколу позачергових зборів №7 членів ОСББ «Тельбін-комфорт» від 10 вересня 2013 року відповідно до якого на даних зборах членів ОСББ було затверджено розмір внеску на утримання будинку та прибудинкової території: для власників житлових приміщень, що сплачують внесок до 20 числа на рівні 3,74 грн. за один квадратний метр площі; для власників житлових приміщень, що сплачують внесок після 20 числа на рівні 4,04 грн.за один квадратний метр площі; для власників нежитлових приміщень, що сплачують внесок до 20 числа на рівні 6,00 грн.за один квадратний метр площі; для власників житлових приміщень, що сплачують внесок після 20 числа на рівні 6,48 грн.за один квадратний метр площі. Очевидним є те, що для власників нежитлових приміщень за утримання будинку та прибудинкової території застосовується внесок у розмірі більшому ніж для власників житлових приміщень, хоча законодавчо такий «розподіл» внесків не передбачений. Вказане рішення відповідача, щодо встановлення такого розміру внеску з утримання будинку та прибудинкової території (що є різновидом надання житлово-комунальних послуг і чітко регламентовано чинним законодавством України) не містить обґрунтувань внеску (тарифу) та правових підстав для його встановлення для власників нежитлових приміщень у збільшеному розмірі, ніж за аналогічні приміщення, що віднесено до житлового фонду. У зв'язку з цим, він додатково звернувся з відповідним листом до відповідача щодо обґрунтування такого внеску (тарифу) та надіслав відповідні запити до державних органів, то здійснюють діяльність з регулювання цін та тарифів на житлово-комунальні послуги з вимогою надати інформацію про правову підставу для застосування різних тарифів за ознакою володіння особою житловим чи нежитловим приміщенням у будинку.

Вважає, що вказане рішення членів ОСББ «Тельбін-комфорт» є таким, що порушує базові принципи формування тарифів на послуги, що встановлені Конституцією України, законом України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», законом України «Про житлово-комунальні послуги», Постановою Кабінет Міністрів України від 1 червня 2011 р. № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги», зокрема порушує «Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій».

Вказаний порядок не робить розподілу за ознакою «житлова» чи «нежитлова» площа, а говорить про «загальну площу», що підтверджує позицію про дискримінаційний підхід при прийнятті і застосуванні відповідачем оскаржуваного рішення з боку відповідача та незаконність таких його дій. Крім того, зловживаючи своїм становищем як єдина особа, що надає відповідні послуги на території будинку по АДРЕСА_2 та посилаючись на вказане незаконне оскаржуване рішення «членів» ОСББ, відповідач пропонує йому підписати договір про надання житлово-комунальних послуг нежитлових приміщень на вкрай невигідних для нього умовах (зокрема - без надання інформації про чіткий перелік послуг, що надаються відповідачем, та з застосуванням тарифів у незаконних розмірах), що є порушенням прав споживача, а споживач, у відповідності до своїх прав на інформацію, вимагає надати обґрунтування встановлення «внеску» у визначеному в оскаржуваному рішенні розмірі.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 липня 2017 року в задоволенню позову ОСОБА_5 до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тельбін-комфорт» про визнання рішення недійсним - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5, подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5, підтримала доводи апеляційної скарги.

Представники відповідача Полетаєв В.Ф., Штеренберг О.О., проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачу на праві приватної власності належить: приміщення громадського призначення, вбудовані в житловий будинок (група приміщень № 254) за адресою: АДРЕСА_2, приміщення 254 загальною площею 364,7 кв.м.; нежилі приміщення з № 1 по № 12, тераса 30% (групи приміщень № 253) (в літ. А) - приміщення громадського призначення за адресою: АДРЕСА_2, приміщення 253 загальною площею 314,1 кв.м.; нежилі приміщення з № 1 по № 10, тераса 30% (групи приміщень № 255) (в літ. А) - приміщення громадського призначення за адресою: АДРЕСА_2, приміщення 255 загальною площею 432,5 кв.м., що підтверджується відповідними свідоцтвами про право власності від 06 червня 2014 року та від 11 червня 2014 року, а також витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1 а.с.6-14).

Забезпечення належного утримання та використання спільного майна будинку АДРЕСА_2, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством, а також забезпечення і захист прав співвласників по вказаному будинку здійснюється Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Тельбін-комфорт».

Відповідно до п. 1.Розділу 1 Статуту Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тельбін-комфорт». в редакції затвердження від 20 березня 2013 року, дане об'єднання створено власниками квартир та/або приміщень багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 відповідно до Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» (т.1 а.с.88).

Відповідно до протоколу Позачергових зборів № 7 Членів ОСББ «Тельбін-комфорт» від 10 вересня 2013 року, було затверджено штатний розклад і кошторис ОСББ на 2013 рік на підставі розрахунку КП ГІОЦ вартості внеску на утримання будинку та прибудинкової території та для стимулювання своєчасних оплат встановлено його дворівневим 3,74 гривні при сплаті до 20 числа та 4,04 гривні при сплаті після 20 числа за один квадратний метр житлової площі, яка перебуває у користуванні власників або інвесторів будинку. Для інвесторів та власників нежитлових приміщень встановлено дворівневий внесок на утримання будинку та прибудинкової території наступним чином: 6,00 гривень при сплаті до 20 числа та 6,48 гривень при сплаті після 20 числа за один квадратний метр нежитлової площі, яка перебуває у користуванні (т.1 а.с.15).

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об'єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов'язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначені Законом України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Статтею 10 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що органами управління об'єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об'єднання.Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов'язковим для всіх співвласників. До виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься: визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників.

Відповідно до п. 4.5 Розділу 4 Статуту Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тельбін-комфорт» в редакції затвердження від 20 березня 2013 року, до виключної компетенції загальних зборів належить: затвердження кошторису, балансу об'єднання та річного звіту; визначення розмірів внесків та платежів членів об`єднання та інших користувачів приміщеннями.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.Держава відповідає перед людиною за свою діяльність.Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею першою Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» визначено наступні поняття:

- дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними;

- непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними;

- пряма дискримінація - ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги сторона позивача посилається на те, що відповідачем порушено «Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій». Вказаний порядок не робить розподілу за ознакою «житлова» чи «нежитлова» площа, а говорить про «загальну площу», що підтверджує позицію про дискримінаційний підхід при прийнятті і застосуванні відповідачем оскаржуваного рішення з боку відповідача та незаконність таких його дій.

Так, Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 р. № 869, визначає механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і поширюється на суб'єктів господарювання всіх форм власності, які надають послуги (далі - виконавці), суб'єктів господарювання всіх форм власності, що спеціалізуються на виконанні окремих послуг, на умовах субпідрядних договорів з виконавцями (далі - субпідрядники), органи місцевого самоврядування, власників, орендарів житлових будинків (гуртожитків), власників (наймачів) квартир (житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках).

Відповідно до п. п. 2, 3 вказаного Порядку, тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - тариф на послуги) є сукупною (загальною) вартістю надання таких послуг, розрахованою на основі економічно обґрунтованих планованих (нормативних) витрат з урахуванням планового прибутку та податку на додану вартість або єдиного податку. Тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку. З власниками (наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитку) та власниками, орендарями нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) укладається договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - договір про надання послуг). Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід'ємною частиною договору про надання послуг. Під час установлення тарифу на послуги необхідно забезпечувати прозорість визначення вартості усіх послуг з розрахунку на 1 кв.метр загальної площі квартири, житлового приміщення у гуртожитку та нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку).

Згідно п. п. 5 - 6 Порядку, калькуляційною одиницею є 1 кв.метр загальної площі, що перебуває у власності або наймі фізичної чи юридичної особи. Під час розрахунку нормативних витрат виконавцем та субпідрядником враховуються: середньомісячні витрати з оплати праці (далі - заробітна плата) та середньомісячні матеріальні витрати на рік окремо за статтями експлуатаційних витрат; плановані трудовитрати, що не можуть перевищувати розмір, передбачений нормами часу та нормами обслуговування для робітників і виробничого персоналу, що встановлюються Мінрегіоном.

В той же час, в розрізі даного спору не підлягає застосуванню Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 р. № 869, а позивачем помилково ототожнено поняття внесків (зборів, платежів) на утримання будинку, визначених загальними зборами Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, із тарифом на житлово-комунальну послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який, у відповідності до статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» підлягає встановленню саме органами місцевого самоврядування. При цьому, Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку не є виробником або виконавцем житлово-комунальних послуг відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а отже і не надає і не виробляє таких послуг, а відтак і не формує цін чи тарифів на послуги, які би підлягали встановленню (затвердженню) органами місцевого самоврядування.

Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, які самостійно (власними силами та/або з залученням на договірній основі інших юридичних та фізичних осіб) забезпечують утримання будинку і прибудинкової території, при визначенні розміру внесків (платежів) на утримання будинку і прибудинкової території повинні виходити з розміру витрат на утримання будинку і прибудинкової території, передбачених кошторисом об'єднання, який відповідно до статті 10 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» затверджується загальними зборами.

Вказані твердження також взаємоузгоджуються із роз'ясненнями Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, викладеними у листі-роз'ясненні від 30.11.2012 року № 7/10-19373.

Статтею 15 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що співвласник зобов'язаний: виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень.

Відповідно до ст.322 Цивільного кодексу України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з викладеного, вбачається, що формування розміру внеску є виключною компетенцією загальних зборів ОСББ, а поняття внесків (зборів, платежів) на утримання будинку та прибудинкової території, визначених загальними зборами ОСББ, не являються тотожними поняттями із тарифом на житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. При цьому, відповідачем не було здійснено будь-яких неправомірних дій в частині формування розміру внеску на утримання будинку та прибудинкової території для власників нежитлових приміщень, та не допущено таким формуванням розміру внесків будь-яких дискримінаційних дій в частині встановлення відмінності, виключення, обмеження або переваги, що заперечує або зменшує рівне здійснення прав власників як житлових, так і нежитлових приміщень будинку АДРЕСА_2, а в свою чергу стороною позивача не було надано суду доказів того, що послуги з утримання будинку та прибудинкової території не були надані позивачу.

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: