г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/1811/17
Номер провадження 2/213/985/17
Заочне Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 жовтня 2017 року Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Мазуренко В.В., при секретарі Гусарової О.С., за участю позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,ї Олександрівни про стягнення компенсації за частку в спільному майні,
Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 13.03.2013 року розірвано. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час перебування у шлюбі сторонами була придбана двокімнатна квартира АДРЕСА_1. Квартира їм належить на праві приватної спільної часткової власності по ? частки кожному. Позивач у квартирі не зареєстрований та не проживає. Відповідач одноособово здійснює розпорядження житлом, без згоди позивача вселила до квартири сторонню для нього людину. У звязку з тим, що квартира не може бути розділена в натурі позивач пропонував відповідачу вирішити спір мирним шляхом: відповідач викупить у позивача його частку квартири; сторони здійснять обмін квартири на два ізольовані житлові приміщення меншого розміру; позивач викупить частку позивача. Відповідач на пропозиції не відповіла. Вважає, що ненадання відповіді порушує його конституційне право власності. Відповідно до звіту про оцінку майна ринкова вартість спірної квартири станом на 08.06.2017 року 254579 грн. Вказує підставою позову: ненадання можливості користування квартирою. Просить виділити його частку із спірної квартири шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації вартості ? частки квартири в сумі 127289,50 грн, припинивши його право власності на ? частку квартири з визнанням цього права за відповідачем та реєстрації речового права на цю частину квартири.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, погодився на заочний розгляд. Суду пояснив, що відповідач не дає йому можливості користуватися квартирою. Зазначив, що у нього інша родина, він бажає вселитися у спірну квартиру, проте відповідач його не пускає до житла. Також додав, що якщо у відповідача відсутні кошти на виплату компенсації він згоден викупити її частку.
Відповідач у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомила. Судом ухвалено про заочний розгляд справи.
Вислухавши позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.
Встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 13.03.2013 року.
На підставі договору купівлі-продажу від 27.10.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить квартира за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Каткова, 63/23. Частки співвласників по ? кожному (а. с. 10, 11, 12, 28, 29, 39).
23.05.2017 року позивач надіслав відповідачу пропозицію про вирішення спору з приводу квартири. Запропоновано такі варіанти: відповідач викупить у позивача його частку квартири; сторони здійснять обмін квартири; позивач викупить частку позивача. Відповідач пропозицію отримала 31.05.2017 року (а. с. 14-19).
Відповідно до звіту про оцінку майна від 08.06.2017 року ринкова вартість квартири за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Каткова, 63/23 складає 254579 грн (а. с. 20-26).
Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що регулюються ст. 364 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 19.02.2014 року (справа № 6-4ц14), при вирішенні справ про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, що знаходиться у спільній частковій власності, крім вказаної спеціальної норми суду слід врахувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому суду слід ретельно вивчити обставини справи з метою зясувати, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки. Обмежуючи право позивача на грошову компенсацію вартості частки квартири, якою фактично володіють та користуються лише відповідачі, і виходячи при цьому з інтересів останніх (їх скрутного матеріального становища), суду слід перевірити можливості сплати відповідачами такої компенсації і враховувати, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.
Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України.
З врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.
Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 13.01.2016 року (справа № 6-2925цс15).
Таким чином, у судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт, що відповідач має можливість сплатити позивачу компенсацію за його частку у спільному майні, позивачем не доведено, це не становитиме для неї тягар. Відомості про матеріальне становище відповідача позивачем не надано, клопотання про витребування інформації про дохід відповідача позивачем не заявлялося. З урахуванням також того, що на утриманні у відповідача знаходиться неповнолітній син, позивачем не доведено, що сплата компенсації не вплине на матеріальне становище відповідача та некповнолітнього сина сторін, суд не вбачає підстав для присудження компенсації за належну позивачу частку квартири.
Крім того, з пояснень позивача вбачається, що підставою для звернення з позовом до суду є неможливість користуватися спільним майном та проживати у квартирі, що належить сторонам на праві приватної спільної часткової власності. Таким чином, суд вважає, що позивачем не правильно було обрано спосіб судового захисту.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові.
Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.
З огляду на викладене, належним способом захисту порушеного права позивача є предявлення позову про встановлення порядку користування квартирою або про вселення.
Таким чином, з урахуванням встановлених обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 20, 319, 321, 355, 356, 358, 364 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 212-215, 224-226, 360-7 ЦПК України, суд
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,ї Олександрівни про стягнення компенсації за частку в спільному майні.
На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з моменту проголошення рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заява про перегляд судового рішення подається відповідачем протягом десяти днів з дня отримання ним копії рішення.
Дата виготовлення повного тексту рішення 30.10.2017р.
Суддя: В.В. Мазуренко