Справа № 450/567/17 Провадження № 2/450/871/17
УХВАЛА

про залишення без руху

29 червня 2017 року суддя Пустомитівського районного суду Львівської області Мусієвський В.Є., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту спільного сумісного проживання, визнання садового будинку з його складовою частиною спільною сумісною власністю, поділ таких та визнання права власності з припиненням права спільної сумісної власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу садового будинку з його складовою частиною,-

в с т а н о в и в :

27.02.2017 р. в Пустомитівський районний суд Львівської області поступили матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 у якій позивач об"єднав 2 (дві) позовні вимоги немайнового характеру, зокрема про встановлення факту спільного сумісного проживання з відповідачем ОСОБА_2 та визнання недійсним договору купівлі-продажу садового будинку №14, що знаходиться за адресою с.Бережани, Пустомитівського району Львівської області, з його складовою частиною, який укладений із відповідачем ОСОБА_3, посвідчений 22.02.2017 р. приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу ОСОБА_4, а також зазначив 1 (одну) позовну вимогу майнового характеру про визнання вказаного садового будинку з його складовою частиною спільною сумісною власністю позивача та відповідача ОСОБА_2, поділ таких та визнання права власності між ними з припиненням права спільної сумісної власності.

До матеріалів позовної заяви позивачем долучено заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно та заборони органу місцевого самоврядування здійснювати реєстрацію місця проживання будь-яких осіб в такому, а також клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 01.03.2017 р. відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору з наступних підстав.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов"язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно з ч.3 ст.82 ЦПК України з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов"язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан унеможливлює сплату нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Як вбачалось з матеріалів позову та клопотання про звільнення від сплати судового збору, позивачем всупереч вимогам ст.10 ЦПК Ураїни, не надано доказів про перебування в скрутному матеріальному становищі і неможливість сплати нею судового збору. Посилання позивача на те, що вона не працює, спростовувались долученою до матеріалів позовної заяви копією її трудової книжки, в якій міститься запис про те що з 13.05.2013 р. вона прийнята на роботу у ПП ОСОБА_5, при цьому запис про її звільнення відсутній, отже позивач працює та отримує заробітну плату. Твердження позивача про те, що вона не має місця проживання, спростовувались відміткою у її паспорті та відомостями, які вказані нею у позовній заяві, відповідно до яких позивач має зареєстроване місце проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому житлом забезпечена. Окрім цього безпідставними були посилання позивача у клопотанні на ст.81 ч.2 ЦПК України, оскільки така виключена на підставі Закону України № 3674-VI від 08.07.2011 р.

Отже, викладені мотиви клопотання про звільнення від сплати судового збору були безпідставним, його мотиви надуманими і не відповідали дійсним обставинам справи, а тому в задоволенні такого відмовлено.

З врахуванням відмови в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 01.03.2017 р. визначено наступне.

Відповідно до ч.3 ст.6 3акону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

За змістом ч.2 ст.80 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову, вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред"явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позивачу слід визначити попередній розмір судового збору за 1 (одну) позовну вимогу майнового характеру у максимальному розмірі, за ставками для позовних вимог майнового характеру, відповідно до п.1 ч.2 ст.4 ЗУ "Про судовий збір" у розмірі 5 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 8000,00 грн. У випадку переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи, переплачена частина буде повернута позивачу.

Щодо визначення розміру судового збору за 2 (дві) позовні вимоги немайнового характеру, то згідно абзацу 2 ч.3 ст.6 3акону України "Про судовий збір", у разі коли в позовній заяві об"єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Оскільки позивачем судовий збір не сплачено, а заявлено 2 (дві) позовні вимоги немайнового характеру за кожну з яких слід сплатити судовий збір за ставками для позовних вимог немайнового характеру у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 640,00 грн., загальний розмір судового збору, який повинен сплатити позивач при звернені до суду за позовні вимоги немайнового характеру становить 1280,00 грн. (2 х 640,00).

Відповідно до ч.4 ст.151 ЦПК України до заяви про забезпечення позову додається документ, що підтверджує сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Згідно п.п.4 п.1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір", за подання до суду фізичною особою заяви про забезпечення позову справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімумуму для працездатних осіб, що становить 320,00 грн.

У відповідності до вимог ст.121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.119 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п"яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Враховуючи викладене, резолютивною частиною ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області від 01.03.2017 р. відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, визначено позивачу попередній розмір судового збору за 1 (одну) позовну вимогу майнового характеру 8000,00 грн. та матеріали позовної заяви залишено без руху, надавши позивачу строк для усунення описаних в мотивах недоліків, який не може перевищувати п"яти днів з дня отримання ним ухвали. Роз"яснено позивачу, що відповідно до ст.121 ЦПК України, якщо у встановлені строки вказані недоліки не будуть усунені, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 30.05.2017 р. частково задоволено апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 01.03.2017 р. в частині визначення розміру судового збору скасовано з передачею питання про визначення розміру судового збору на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно мотивів вказаної ухвали апеляційної інстанції, позивач в позовній заяві вказала, що точна ціна позову щодо майнових вимог невідома.

Разом з тим, ні в позовній заяві, ні в додатках до неї не зазначено жодної обставини на підтвердження того, що на момент пред"явлення позову встановити точну ціну позову неможливо.

В рішенні у справі Fomin v. Moldova від 11 жовтня 2011 р. Європейський суд відмітив таке (пар. 31): «…Право бути вислуханим включає не тільки можливість робити подання суду, але також і кореспондуючий обовязок суду показати в мотивувальній частині причини, чому відповідні подання були прийняті або відхилені…».

Логіка Європейського суду полягає в тому, що мотивація судових рішень має на меті демонструвати сторонам, що їх почули. Мотивоване рішення надає стороні можливість оскарження, а також можливість належного перегляду для судового органу, який розглядатиме апеляцію чи касацію.

Разом з тим, в оскаржуваній ухвалі відсутні посилання на обставини щодо підтвердження факту неможливості встановлення ціни позову та мотиви визначення попереднього розміру судового збору за вимогу майнового характеру у максимальному розмірі.

А відтак, відсутня можливість належного перегляду оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції.

З врахуванням викладеного вище, приходжу до наступного висновку.

Згідно матеріалів позовної заяви позивач ОСОБА_1 з 2004 р. проживала спільно однією сім"єю із відповідачем ОСОБА_2 та придбали дачний будинок приблизного розміру 16 кв.м. Припинилось їх спільне сумісне проживання у 2012 р., однак до цього часу вони спільно розбудували дачний будинок, шляхом реконструкції, до площі 216,1 кв.м., периметр земельної ділянки обгородили капітальною спорудою - цегляною огорожею, висотою близько 2,8 м., на ділянці розташували капітальні цегляні будівлі для розведення і утримання собак. Усі витрати позивач понесла в такому ж розмірі, як і відповідач ОСОБА_2, оскільки була офіційно працевлаштована, мала офіційний дохід, займалась розведення та утриманням домашніх собак, від якого джерело її доходу складало близько 4-5 тисяч доларів США у півріччя і було переважаючим у фінансовому відношенні.

На моменту звернення до суду спірне майно, а саме садовий будинок №14 загальною площею 216,1 кв.м., що знаходиться за адресою с.Бережани, Пустомитівського району Львівської області, з його складовою частиною, а саме нежитловою будівлею загальною площею 34,1 кв.м., належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3

Відповідачі неодноразово вчиняли щодо неї протиправні дії, викликались працівники поліції та швидка медична допомога, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження.

У лютому 2017 р. її вигнали із спірного будинку і доступу до такого вона не має, а тому точна ціна позову щодо майнових вимог їй невідома.

Однак, згідно загальнодоступного сайту Real-estate.lviv.ua, який широко використовується експертами для визначення вартості нерухомого майна, в с.Бережани, Пустомитівського району, Львівської області, найнижча вартість житлового будинку загальною площею 80,5 кв.м. становить 729700,00 грн. (7297,00 грн. - 1 відсоток ціни позову), а найвища вартість житлового будинку загальною площею 200 кв.м. становить 5213000,00 грн. (52130,00 грн. - 1 відсоток ціни позову).

Крім цього, судом вживались заходи щодо отримання інформації про вартість спірного нерухомого майна із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, доступ до якого надано суду з метою розгляду певної категорії справ, однак такий обмежений і сайт не працює, що на думку суду пов"язано з невідомим вірусом, який 27.06.2017 р. атакував комп"ютерні системи великих компаній та організацій України.

Наказом від 01.02.2017 за №14 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, який є загальнодоступним, затверджено та рекомендовано до застосування показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, розраховані станом на 01.01.2017 (без урахування тимчасової окупованої території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя). Згідно затверджених показників, максимальна величина опосередкованої вартості спорудження одного квадратного метра загальної площі квартир будинку становить 11269 гривень (з урахуванням ПДВ).

Якщо площу спірного будинку 216,1 кв.м. помножити на вартість спорудження одного квадратного метра загальної площі квартир будинку 11269 грн., то сума буде становити 2435230,9 грн. - ціна позову, а 1 (один) відсоток від вказаної суми - 24352,30 грн.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем підставно зазначено у позовній заяві про неможливість визначення точної ціни позову за вимогу майнового характеру, оскільки власником спірного майна є стороння особа, а при доступі до вказаного вище загальнодоступного сайту Real-estate.lviv.ua та Наказу ОСОБА_1 не взмозі самостійно визначити вартість будинку.

Відповідно до ч.3 ст.6 3акону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

За змістом ч.2 ст.80 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову, вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред"явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Враховуючи викладене вище, відсутність клопотання позивача про відстрочення, розстрочення та зменшення судових витрат, які передбачені ч.ч.1, 3 ст.82 ЦПК України, наявною інформацією загальнодоступного сайту Real-estate.lviv.ua та Наказу, суд вважає за необхідне визначити попередній розмір судового збору за 1 (одну) позовну вимогу майнового характеру у максимальному розмірі, за ставками для позовних вимог майнового характеру, відповідно до п.1 ч.2 ст.4 ЗУ "Про судовий збір" у розмірі 5 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 8000,00 грн. У випадку переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи, переплачена частина буде повернута позивачу.

Крім цього, оскільки позивачем не виконано вимоги ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області від 01.03.2017 р. в частині оплати судового збору за 2 (дві) позовні вимоги немайнового характеру та заяву про забезпечення позову, то суд приходить до висновку повторно надати строк для усунення таких недоліків з наступних підстав.

Згідно абзацу 2 ч.3 ст.6 3акону України "Про судовий збір", у разі коли в позовній заяві об"єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до ч.4 ст.151 ЦПК України до заяви про забезпечення позову додається документ, що підтверджує сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Згідно п.п.4 п.1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір", за подання до суду фізичною особою заяви про забезпечення позову справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімумуму для працездатних осіб, що становить 320,00 грн.

Оскільки позивачем судовий збір не сплачено, клопотання про відстрочення, розстрочення та зменшення судових витрат відсутні, заявлено 2 (дві) позовні вимоги немайнового характеру та подано заяву про забезпечення позову, а тому слід сплатити судовий збір за ставками для позовних вимог немайнового характеру у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 640,00 грн. за кожну і становить 1280,00 грн. (2 х 640,00) та судовий збір за заяву про забезпечення позову, який становить 0,2 розміру прожиткового мінімумуму для працездатних осіб, зокрема 320,00 грн.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співрозмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (Ashingdane v. the United Kingdom).

Ратифікація Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод покладає на державу обов"язок неухильного додержання зобов"язань за цим міжнародно-правовим документом, що вимагає від держави необхідності організувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити реальне гарантування передбаченого Конвенцією права на судовий захист, створити рівні умови доступу до правосуддя.

В основу забезпечення справедливого доступу до правосуддя покладено принцип рівності, який розглядається у цьому контексті як гарантії однакового масштабу доступу до судового захисту незалежно від його диференціації, з огляду на недопущення різного ставлення за однакових чи подібних обставин, що посягає на сутність змісту права на судовий захист.

Разом з цим, згідно стандартів Європейського суду з прав людини вимога покрити такі судові витрати, як державне мито, в цивільних справах є сумісною з правом доступу до правосуддя лише якщо, вона не спотворює саму його сутність (Kreuz v. Poland).

Отже, подана позовна заява не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, а саме судовий збір в загальному розмірі 9600,00 грн. у спорі за майно вартістю більш ніж 1000000,00 (один мільйон) грн., позивачем не сплачений.

У відповідності до вимог ст.121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.119 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

На підставі наведеного, відповідно до ст.121 ЦПК України, позовну заяву слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення описаних недоліків.

Керуючись ст.ст.10, 79, 80, 82, 119-121, 151, 293 ЦПК України, ст.ст.4, 6 Закону України "Про судовий збір", суддя,-

у х в а л и в :

Визначити позивачу ОСОБА_1 попередній розмір судового збору за позовну вимогу майнового характеру у максимальному розмірі, за ставками встановленими за подання позовної заяви майнового характеру у розмірі 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 8000,00 гривень, а у випадку переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи, переплачена частина буде повернута позивачу.

Матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту спільного сумісного проживання, визнання садового будинку з його складовою частиною спільною сумісною власністю, поділ таких та визнання права власності з припиненням права спільної сумісної власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу садового будинку з його складовою частиною - залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення описаних недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання ним ухвали, а саме сплатити визначений судовий збір за позовну вимогу майнового характеру у максимальному розмірі, за ставками встановленими за подання позовної заяви майнового характеру у розмірі 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 8000,00 гривень, судовий збір за ставками для позовних вимог немайнового характеру у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 640,00 гривень за кожну і становить 1280,00 гривень (2 х 640,00) та судовий збір за заяву про забезпечення позову, який становить 0,2 розміру прожиткового мінімумуму для працездатних осіб, зокрема 320,00 гривень.

Роз"яснити позивачу, що відповідно до ст.121 ЦПК України, якщо у встановлені строки вказані недоліки не будуть усунені, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала в частині визначення розміру судових витрат, до складу яких згідно с.79 ЦПК України входить судовий збір, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області протягом п"яти днів з дня отримання копії ухвали.

В іншій частині ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Мусієвський В.Є.