Справа № 646/8158/16-ц
№ провадження 2/646/258/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.05.2017 року м. Харків
Червонозаводський районний суд міста Харкова Харківської області у складі:
головуючий суддя Єжов В.А.
при секретарі Марковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу та відшкодування моральної шкоди,
Представник позивача, належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, в судове засідання не зявилась, звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
Правилами частини 1 статті 224 передбачена умова проведення заочного розгляду справи у разі неявки в судове засідання позивача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані не поважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Вивчивши матеріали справи та надані докази, в межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) суд встановив наступне.
Крім того, згідно з ч.2 ст. 625 ПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, за прострочення виконання зобовязання за договором позики від 15.04.2009 відповідач повинен сплатити позивачу 3% річних від суми простроченого зобовязання у розмірі 3596,00 грн., за період з 05.01.2010, тобто з моменту часткового виконання зобовязання, по 05.01.2013, з розрахунку 150 доларів за один рік прострочення (5000x3%) та виходячи з курсу долара станом на 19.09.2013, тобто на дату подання уточненого позову.
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2013 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 39965 грн., а також 3596 грн. 00 коп. - 3% річних за прострочення боргу, а загалом 43561,85 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України, зокрема передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити три проценти річних від простороченої суми.

Враховуючи, що боржник не погасив свій борг, стягнений рішенням Червоназаводського районного суду м. Харкова у справі 2035/11362/2012 від 4.11.2013, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 3% річних від основної суми боргу - 39965 грн., за період з 06.01.2013 по 15.01.2016 в розмірі 4521,86 грн.

Вищезазначена сума розраховується наступним чином:

- 39965 грн. сума основного боргу, підтверджена рішенням Червоназаводського районного суду м.Харкова у справі 2035/11362/2012 від 4.11.2013) X 3% (три проценти річних) /365 (кількість днів у році) X (1295 днів - загальна кількість днів за період з 6.01.2013 року по 15.01.2016 року = 4521,86 ( чотири тисячі пятсот двадцять одна гривня вісімдесят шість копійок).

Саме така формула розрахунку 3% річних міститься в Аналізі практики застосування ст. 625 ЦК України в цивільному судочинстві, що був здійснений Верховним судом України.

Також, позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування коштами за договором позики, що був укладений між ними 15.04.2009, за період з 15.04.2009 по 15.03.2016 в сумі 60664,24 грн.

Рішенням Червоназаводського районного суду м.Харкова від 4.11.2013 встановлений факт укладання між сторонами 15.04.2009 року договору позики.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Зазначеним рішенням встановлено, що повернення боргу за договором позики відбулось лише на суму 1000 доларів США, а датою повернення є 05.01.2010. Цей платіж був зарахований позивачем згідно з ст. 534 ЦК України. Отже, після передання та зарахування вищезазначених коштів, відповідач повинен був сплатити позивачу 5442,49 доларів США.

Проценти згідно з ч. 1 ст.1048 ЦК України - дорівнюють розміру облікової ставки Національного банку України, яка протягом цього періоду змінювалась, і отже на кожен окремий розмір облікової ставки НБУ та на відповідні періоди, провадились окремі розрахунки процентів за окремі періоди, а загальний розмір визначити їх арифметичною сумою.

При цьому розрахунки здійснювались за наступними формулами, а саме:

Формула розрахунку розміру процентів за окремий період

ПП = ОС * КДП * РОБ / КДР * 100

де:ПП - проценти за окремий період; ОС - розмір облікової ставки НБУ за період; КДП - кількість днів у періоді; РОБ - розмір основного боргу; КДР - кількість днів у році.

Формула розрахунку розміру процентів за весь період прострочення

П = ПП1 + ПП2+...+ППn, де:

П - проценти за весь період прострочення; ПП - проценти за окремий період;

п - кількість періодів.

Суд визнає правильним розрахунок процентів за користування коштами за договором позики за період з 15.04.2009 по 15.03.2016 в сумі 60664,24 грн., і вважає його таким, що підлягає стягненню.

Позивачем у звязку з порушенням відповідачем його права на грошові кошти були заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача компенсації моральної шкоди. Обґрунтовуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, він послався на те, що унаслідок неповернення відповідачем суми позики, він не міг належним чином себе матеріально утримувати, що призвело до порушення її конституційних прав, приниження його честі та гідності, унаслідок чого був вимушений приймати додаткові зусилля для організації свого життя.

Зі змісту статті 23 Цивільного кодексу України випливає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 4) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як розяснено в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 (з відповідними змінами і доповненнями в редакції постанови від 25 травня 2001 р. № 5) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядається зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 4401 ЦК (1963 року) та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону "Про інформацію", ст. 44 Закону "Про авторське право і суміжні права"); при порушенні зобовязання, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Нормами статей 1046-1053 Цивільного кодексу України, якими врегульовані правовідносини відносно позики, стягнення моральної шкоди у порушенні зазначеного законодавства, не передбачено. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову в цій частині.

Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд визнає, що заявлений ОСОБА_1 позов є обґрунтованим, та таким, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до частини задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1-11, 57-61, 208, 209, 212-215, 224-228 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_2):

- проценти за користування коштами за договором позики за період з 15.04.2009 по 15.03.2016 в сумі 60664,24 грн.;

- 3 % річних за порушення зобовязання за договором позики в сумі 4521,86 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судовий збір в сумі 651,87 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Іншими особами рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області через Червонозаводський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.А. Єжов