У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Жіночого монастиря Святої праведної АнниЧернівецько-Буковинської єпархії УПЦ, третя особа - Путильська селищна рада Путильського району Чернівецької області, про встановлення часток в майні колгоспного двору, визнання права власності, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання частково недійсним заповіту, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 09 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 21 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом, у якому зазначали, що вони є членами однієї сім'ї, яка складалася з: матері ОСОБА_7, вітчима ОСОБА_8, сина ОСОБА_5, сина ОСОБА_9 та дочки ОСОБА_4, які проживали у будинку по АДРЕСА_1

У 1988−1991 роки їх двір мав статус колгоспного, головою якого була їхня мати ОСОБА_7

Уся сім'я приймала участь у спільному веденні господарства колгоспного двору власною працею та коштами, здійснювали поточні ремонти спірного будинку, обробляли земельну ділянку, яка належала господарству, здійснюючи підготовку посіву та збирання урожаю, сінокосу.

Навіть після того, як позивачі перейшли проживати з батьківської хати у свої власні будинки, вважали, що вони не втратили зв'язок з колгоспним двором і продовжували своєю власною працею та коштами приймати участь у веденні спільного господарства колгоспного двору.

Вказували, що станом на 15 квітня 1991 року кожен з них протягом трьох років був членом колгоспного двору і своєю працею та коштами приймав участь у веденні колгоспного двору і своєї частки не втратив.

На момент смерті ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 проживала разом з ним, а тому вважали, що його частка перейшла до неї і вона у подальшому продовжувала бути головою двору.

Після смерті матері ОСОБА_7 14 жовтня 2013 року у спірному будинку залишився проживати їхній брат ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Після його смерті ОСОБА_4 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Однак 23 березня 2016 року вона дізналася, що її брат ОСОБА_9 склав заповіт на Жіночий монастир Святої праведної Анни Чернівецько-Буковинської єпархії УПЦ.

Позивачі вважали, що ОСОБА_9 позбавив їх належних часток у майні колгоспного двору, членами якого вони були та зазначали, що частка матері, яка перейшла до неї після смерті вітчима, автоматично перейшли до ОСОБА_9, оскільки вони не зверталися з заявами про прийняття спадщини. А за ними залишилися їх частки в загальному майні колгоспного двору у розмірі 1/5 частини за кожним.

Просили визнати за ними право власності за кожним на 1/5 частини у нерухомому майні колгоспного двору по АДРЕСА_1 яке складається з: житлового будинку літера А, загальною площею 61,30 кв. м, житлова площа 39,80 кв. м, процент зношеності 40; сарай літери Б, загальною площею 19,19 кв. м, процент зношеності 70; літньої кухні літера В, загальною площею 23,18 кв. м, процент зношеності 50; бані, літера Г, загальною площею 14,10 кв. м, процент зношеності 20; сараю літера Д, загальною площею 20,57 кв. м, процент зношеності 20; сараю літера Е, загальною площею 11,59 кв. м, процент зношеності 50; сараю літера Ж, загальною площею 21,59 кв. м, процент зношеності 60; сараю літера З, загальною площею 32,99 кв. м, процент зношеності 40; підвалу літера ПД, загальною площею 17,10 кв. м, процент зношеності 55; тимчасової споруди убиральні літера І, площею 1,44 кв. м; скасувати видане 30 березня 2012 року Путильською селищною радою Путильського району Чернівецької області свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_9 у частині визнання за ним права приватної власності у частці 1/1 на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 загальною площею 61,30 кв. м, житловою площею 39,80 кв. м, змінивши співвідношення частки належної ОСОБА_9 з 1/1 на 3/5; визнати частково недійсним складений ОСОБА_9 заповіт про розпорядження усім належним йому майном на користь Жіночого монастиря Святої праведної Анни Чернівецько-Буковинської єпархії у частині переходу до спадкоємця всього житлового будинку із належними до нього господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 із врахуванням того, що заповідачу ОСОБА_9 належали тільки 3/5 частки у зазначеному нерухомому майні.

Рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 09 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 21 березня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що домогосподарство, що розташоване по АДРЕСА_1 мало статус майна колгоспного двору і у ньому проживали ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, що підтверджується погосподарською книгою Путильської селищної ради, особовий рахунок НОМЕР_2

Головою вказаного колгоспного двору до 1996 року була ОСОБА_7

Згідно зі ст. 120 ЦК Української РСР колгоспний двір визначався як сімейно трудове об'єднання осіб, всі або частина яких були членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

За змістом ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5. У наступному - Вказівками по веденню господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26 та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно з вказаними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

У 1971 року, згідно з погосподарською книгою, особистий рахунок № НОМЕР_3, з спірного господарства виписався ОСОБА_5 із дружиною.

Згідно з погосподарською книгою за 1980−1982 роки, особистий рахунок НОМЕР_4 ОСОБА_4 виписалася із вказаного господарства на інший особовий рахунок.

Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР № 885-XII з введенням у дію Закону України «Про власність».

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мали ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку у майні.

Статтею 126 ЦК Української РСР передбачалося, що працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку у майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Колегія суддів погоджується з висновком судів першої й апеляційної інстанцій, що оскільки позивачі вибули з колгоспного двору на інше постійне місце проживання у 1971 році та у 1980 році і протягом трьох років не витребували своєї частки у майні колгоспного двору, вони відповідно до ст. 126 ЦК України РСР втратили право на належну кожному з них частку у майні колгоспного двору.

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3

Рішенням виконавчого комітету Путильської селищної ради від 12 березня 2012 року № 30/4 надано згоду ОСОБА_9 на оформлення права власності на житловий будинок літери А; сарай літери Б; літньої кухні літери В; бані літери Г, сарай літери Д; сарай літери Е, сарай літери Ж; сарай літери З; підвал літери ПД; тимчасової споруди убиральні літери І, який знаходиться по АДРЕСА_1

На підставі вказаного рішенням Путильською селищною радою видано ОСОБА_9 свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 30 березня 2012 року.

06 вересня 2013 року ОСОБА_9 склав заповіт, посвідчений нотаріусом Путильської державної нотаріальної контори, яким він заповів усе своє майно Жіночому монастирю Святої праведної АнниЧернівецько-Буковинської єпархії УПЦ.

ОСОБА_9 помер 21 лютого 2016 року.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті.

За ст. 1217 ЦК України спадкування проводиться за заповітом чи за законом.

Таким чином, суди обґрунтовано відмовили у позові, оскільки позивачі втратили право на майно, яке належало колгоспному двору, так як більше трьох років підряд до 15 квітня 1991 року не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої й апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 09 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 21 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Леванчук А.О. Маляренко А.В.