Справа № 202/2903/17
Провадження № 2/202/1662/2017
23 травня 2017 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді Мороза В.П.,
при секретарі Гевюк М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу та визнання права власності,
У квітні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про визнання договору купівлі-продажу та визнання права власності.
В обгрунтуваня своїх позовних вимог у позовній заяві позивач просив суд визнати договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 74,3 кв.м, житловою площею 49,6 кв.м., яка складається з: 1 - коридор, 2 -кладова, 3 - ванна, 4 - туалет, 5 - кухня, 6,7,8 - житлові, І балкон, який укладений 27 листопада 2015 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2, відповідачем ОСОБА_3, дійсним, визнати за ним право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 74,3 кв.м, житловою площею 49,6 кв.м., яка складається з: 1 - коридор, 2 -кладова, 3 - ванна, 4 - туалет, 5 - кухня, 6,7,8 - житлові, І балкон; визнати договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 35,4 кв.м, житловою площею 20,5 кв.м., яка складається з: 1 - коридор, 2 - санвузол, 3 - кухня, 4 житлова кімната, який укладений 27 листопада 2015 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2, відповідачем ОСОБА_3, дійсним, визнати за ним право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 35,4 кв.м, житловою площею 20,5 кв.м., яка складається з: 1 - коридор, 2 - санвузол, 3 - кухня, 4 житлова кімната.
Позивач в судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час і місце його проведення повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 27 листопада 2015 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2, відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики, предметом якого є надання позики відповідачам та передача грошової суми в розмірі 470 000,00 (чотириста сімдесят тисяч) гривень, що на момент укладання договору було еквівалентно 20 000 (двадцяти тисячам) доларів США, з терміном повернення грошей до 27 листопада 2016 року.
Також судом було встановлено, що гроші передавались в позику за такою умовою, якщо в зазначений строк гроші не повертаються позивачу, то в рахунок боргу відповідачі передають позивачу у власність квартири за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2. Договір укладався між позивачем та відповідачем в простій письмовій формі.
В установлений договором строк ні відповідач ОСОБА_2 , а ні відповідач ОСОБА_3 борг не повернули позивачу, та в ознак раніше досягнутих домовленостей за договором позики передали позивачу правовстановлюючі документи та ключі від свого нерухомого майна.
Також було встановлено судом, що відповідач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 стали ухилятись від спілкування з позивачем.
Нерухоме майно, яке є предметом договору позики, складається з квартири за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 74,3 кв.м, житловою площею 49,6 кв.м., яка складається з: 1 - коридор, 2 -кладова, 3 - ванна, 4 - туалет, 5 - кухня, 6,7,8 - житлові, І балкон, та з квартири за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 35,4 кв.м, житловою площею 20,5 кв.м., яка складається з: 1 - коридор, 2 - санвузол, 3 - кухня, 4 житлова кімната.
Також встановлено, що за даними технічного паспорту квартира за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 74,3 кв.м, житловою площею 49,6 кв.м., складається з: 1 - коридор, 2 -кладова, 3 - ванна, 4 - туалет, 5 - кухня, 6,7,8 - житлові, І балкон, також за даними технічного паспорту квартира за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 35,4 кв.м, житловою площею 20,5 кв.м., складається з: 1 - коридор, 2 - санвузол, 3 - кухня, 4 житлова кімната.
Судом встановлено в п. 2 договору позики від 27 листопада 2015 року було обумовлено зобовязання відповідача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3 у разі неповернення ними грошових коштів в строк згідно Договору, передати у власність позивачу квартири за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, шляхом укладання договорів купівлі-продажу цього нерухомого майна в нотаріальній формі.
Таким чином, між відповідачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3, був укладений правочин, що містить в собі зобовязання, які відносяться до двох видів договорів: договору позики та договору купівлі-продажу.
Складання такого договору відповідає ст. 627 ЦК України, якою встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору і визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 628 ЦК України встановлено, що «Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору».
Згідно ч. 1 ст. 212 ЦК України «Особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обовязків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина)».
Укладаючи договір, сторони мали право обговорити в ньому умови про набрання чинності договору купівлі-продажу, якщо зобовязання про повернення позики не буде виконано. В установлений договором строк відповідач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3, борг не повернули позивачу та стали ухилятись від виконання своїх зобовязань.
Ст. 610 ЦК України зазначено, що порушенням зобовязання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Таким чином, внаслідок того, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, не виконали зобовязання по поверненню боргу в строк до 27 листопада 2016 року , позивач має право вимагати виконання їх зобовязань по передачі позивачу у власність названого нерухомого майна. Ця вимога відповідає нормам закону і договору.
Згідно зі ст. 625 ЦК України, «Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання».
Відповідно до ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обовязків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобовязання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно з п. 1ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
В свою чергу, відповідно до п. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно ст. 328 ЦК України право власності отримується на підставах, не заборонених законом. Право власності передбачається таким, що виникло правомірно, якщо інше прямо не виходить із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом.
Згідно ст. 655 ЦК України «За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму».
Всі ці умови зазначені в п.п. 2, 3, 4 Договору від 27 листопада 2015 року, відповідачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зобовязались передати позивачу - ОСОБА_1 у власність зазначене нерухоме майно, а позивач прийняти його і сплатити сумою, переданою раніше за позикою відповідно до умов Договору від 27 листопада 2015 року.
Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України «Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
В укладеному між позивачем і відповідачами договорі визначені такі істотні умови:
- договір укладено в письмовій формі і відповідає вимогам ст. 638 ЦК України;
- згідно зі ст. 656 ЦК України визначено предмет договору купівлі-продажу квартир за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.
- в договорі указана ціна 470 000,00 (чотириста сімдесят тисяч) гривень, що на момент укладання договору було еквівалентно 20 000 (двадцяти тисячам) доларів США, яка була передана мною відповідачам при укладанні договору, що відповідає ст. 632 ЦК України;
- визначено строк передачі мені у власність нерухомого майна 27 листопада 2016 року що відповідає положенням ст. 664 ЦК України.
Таким чином, в договорі обумовлені всі істотні умови, встановлені законом.
Ст. 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.
Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
При викладених позивачем обставинах його позовні вимоги про визнання дійсним укладеного між позивачем та відповідачами - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, договору купівлі-продажу та визнання за позивачем права власності на нерухоме майно відповідає вимогам закону, і для суду маються законні підстави для задоволення моїх позовних вимог.
Зобов'язання має виконуватися, згідно ст. 526 ЦК України, належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Статтею 204 ЦК визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Зважаючи, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»), повноцінний захист прав та інтересів позивача - ОСОБА_1 можливий шляхом реєстрації права власності на нерухоме майно квартиру за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 74,3 кв.м, житловою площею 49,6 кв.м., яка складається з: 1 - коридор, 2 -кладова, 3 - ванна, 4 - туалет, 5 - кухня, 6,7,8 - житлові, І балкон, та квартиру за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 35,4 кв.м, житловою площею 20,5 кв.м., яка складається з: 1 - коридор, 2 - санвузол, 3 - кухня, 4 житлова кімната, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивачем виконано всі умови договору купівлі-продажу від 27 листопада 2015 року, а тому є такими, що підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 118-120, 224, 225, 226 ЦПК України; ст.ст. 11, 15, 16, 203, 204, 212, ч. 2 ст. 220, 319, 328, 334, 525, 545, 610, 625-629, 632, 638, 655, 656, 657, 664, 1046, 1047, 1049, 1052 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про визнання договору купівлі-продажу та визнання права власності задовольнити в повному обсязі.
Визнати договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 74,3 кв.м, житловою площею 49,6 кв.м., яка складається з: 1 -коридор, 2 -кладова, 3 - ванна, 4 - туалет, 5 - кухня, 6,7,8 - житлові, І балкон, укладений 27 листопада 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3, дійсним.
Визнати договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 35,4 кв.м, житловою площею 20,5 кв.м., яка складається з: 1 - коридор, 2 - санвузол, 3 - кухня, 4 житлова кімната, укладений 27 листопада 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дійсним.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його постановив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів із дня отримання копії.

Суддя В.П. Мороз