Справа № 559/1442/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в особі головуючої судді Жуковської О.Ю.,

секретаря Остапчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дубно справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину в майні подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

позивачка просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину в спільному майні подружжя, а саме: на 1/2 частину житлового будинку №07 по вулиці Курбаса Леся в м. Дубно Рівненської області з приналежними до нього погосподарськими будівлями та спорудами, що розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0, 0594 га.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з відповідачем ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з 29 квітня 2003 року, а на підставі рішення Дубенського міськрайонного суду від 05 лютого 2015 року шлюб розірваний. Під час шлюбу ними спільно був придбаний житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: вул. Курбаса, 07 м. Дубно Рівненської області. Це підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 25 червня 2007 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. В договорі купівлі - продажу покупцем зазначений відповідач. Оскільки на час укладення договору вони перебували в зареєстрованому шлюбі і будинок був придбаний за спільні кошти подружжя, він є їх спільною сумісною власністю.

Відповідач по справі не визнає її права на спільний будинок, оригінали правовстановлюючих документів на житловий будинок зберігає у себе і не бажає відчужити належну їй частку в майні подружжя, а тому вона змушена звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку.

Позивачка, згідно поданої заяви, просить розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримує (а.с. 17, 18).

Відповідач, згідно поданої заяви, просить провести розгляд справи без його участі. Подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не заперечує проти визнання за позивачкою права власності на 1/2 ідеальну частку спірного майна (будинковолодіння), але просить при постановлені рішення вказати, яка частина майна належить позивачеві і відповідачеві, припиняючи право спільної сумісної власності в спільному майні подружжя внаслідок визначення часток, визнаючи право спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: вул. Курбаса, 07 м. Дубно Рівненської області за ОСОБА_1 в розмірі 1/2 частини будинковолодіння та ОСОБА_2 в розмірі 1/2 частини будинковолдіння, що розміщене на приватизованій земельній ділянці 0, 0594 га (а.с. 19, 20).

Дослідивши докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 29 квітня 2003 року, який розірваний на підставі рішення Дубенського міськрайонного суду від 05 лютого 2015 року (а.с. 5).

Згідно договору купівлі-продажу від 25 червня 2007 року, ОСОБА_2 купив житловий будинок №07 по вулиці Курбаса Леся в м. Дубно Рівненської області (а.с. 8). Про це ж свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15382002 від 26.07.2007 та технічний паспорт на зазначений будинок (а.с. 6-7, 9).

У Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №075363 ОСОБА_2 зазначений власником земельної ділянки площею 0, 0594 га, розташованої за адресою: вул. Курбаса, 7, м. Дубно, Рівненська область, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та споруд (а.с. 10).

Відповідно до ст. 368 ч. 3 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Договору щодо спільного майна сторони не укладали.

Згідно з положеннями ст.60 СК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, навіть якщо один із них не мав самостійного заробітку.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна.

Доказів, які б свідчили, що набуте сторонами за час шлюбу майно не може входити до спільної власності подружжя з підстав його придбання за кошти, які належали одному з подружжя особисто, суду не надано. Відтак, суд вважає, що сторони придбали вказане майно за спільні кошти подружжя.

Подружжя володіє, користується та розпоряджається майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності на рівних засадах, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, відповідно до положень ст.63 СК України.

Дружина та чоловік з часу реєстрації шлюбу мають право на поділ набутого ними майна як під час перебування у шлюбі, так і після його розірвання.

Частиною 1 ст. 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

При визначені розміру часток майна дружини та чоловіка суд керується ст.70 СК України, відповідно до положень якої у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи, що житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: вул. Курбаса, 07 м. Дубно Рівненської області, придбаний під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, шлюб між сторонами розірвано, іншої домовленості щодо часток у спільному майні подружжя не визначено і судом не встановлено, відповідач визнає право позивача на 1/2 частки, тому позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом припинення права спільної сумісної власності в спільному майні подружжя внаслідок визначення часток і визнанні ідеальної частки на будинковолодіння без його реального поділу та залишення майна у спільній частковій власності.

Відповідано до правил ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем під час подачі позову (а.с. 1).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60-71 СК України, ст.ст. 88, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

позов задоволити: визнати право спільної часткової власності на житловий будинок №07 по вулиці Курбаса Леся в м. Дубно Рівненської області з приналежними до нього погосподарськими будівлями та спорудами, що розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0, 0594 га., за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на 1/2 ідеальну частку та ОСОБА_2 на 1/2 ідеальну частку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів до апеляційного суду Рівненської області через Дубенський міськрайонний суд з моменту його проголошення (отримання копії стороною, яка не була присутня під час його проголошення).

Суддя: