ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Соловей Ж.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Малополовецької сільської ради про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до Малополовецької сільської ради про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи вимоги тим, що 06.06.1990 року ОСОБА_2 склала заповіт, яким заповідала все майно ОСОБА_3. ОСОБА_4 померла 22.03.2009 р. ОСОБА_3, в свою чергу, склала заповіт, який все належне їй майно заповідала ОСОБА_1. ОСОБА_3 померла 30.05.2010 р. Спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_4 і яке вона заповідала ОСОБА_3 земельна частка (пай) земельна ділянка розміром 2,324 га, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою: Малополовецька сільська рада Фастівського району Київської області. Проте, ОСОБА_3 не встигла належним чином оформити документи на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 Позивач, як спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_3 у встановлений строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте нотаріусом у видачі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку було відмовлено, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу на земельну ділянку на імя спадкодавця.

Отже, з огляду на вищезазначене, позивач просить визнати за нею право власності на спадкове майно за заповітом земельну ділянку площею 2,324 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Малополовецької сільської ради Фастівського району Київської області, КОАТУУ :01:01:61.

В судове засідання позивачка не зявилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, від представника позивача через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її представника на підставі наявних у справі доказів.

Представник відповідача в судове засідання не зявилися, через канцелярію суду надали заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнають повністю та просить проводити розгляд справи без їх участі.

Частина 4 статті 174 ЦПК України встановлює, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно зясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 06.06.1990 року ОСОБА_2 склала заповіт, яким все належне їй майно заповідала ОСОБА_3 (а.с. 13).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ОК № 145270 ОСОБА_4 померла 22.03.2009 року (а.с.11)

Відповідно до заповіту від 31.03.2009 року ОСОБА_3 заповідала все належне їй майно ОСОБА_1, заповіт посвідчений секретарем виконкому Малополовецької сільської ради Фастівського району Київської області. (а.с.14)

30 травня 2010 року ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОК № 184964, виданого Відділом РАЦС Фастівського МРУЮ Київської області (а.с. 12).

Реалізовуючи своє право на спадщину позивача звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом.

Листом від 16.02.2017 за № 136/02-14 нотаріус у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку було відмовлено, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно(а.с. 17).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 60 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві.

Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України).

Обєктами права власності є будь-які речі (майно).

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обовязки (ст.179 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Як зазначає позивач та вбачається з наданої довідки №214 від 19.06.2017 року, земельна ділянка площею 2,324 га, яка розташована на території Малополовецької сільської ради належала ОСОБА_4, проте державний акт на право приватної власності на землю було втрачено, про ще зроблено відповідне оголошення в газеті «Перемога» №8 від 23.02.2017 року. (а.с.18,19).

Згідно з п. 1 ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Системний аналіз наданих позивачем доказів, дає змогу суду достовірно встановити, що спірна земельна ділянка належала ОСОБА_4, яка все своє майно заповідала ОСОБА_3 Суд вважає доведеним, що позивачка є спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_3, тому має право спадкування земельної ділянки, але не має оригіналу Державного акта на земельну ділянку, саме тому у суду є всі підстави для визнання за нею права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, оскільки іншого порядку визнання права власності в порядку спадкування при відсутності належно оформленого Державного акта про право власності на землю не існує.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1218, 1268 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 209, 212-215,218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 2,324 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Малополовецької сільської ради Фастівського району Київської області, КОАТУУ :01:01:61 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла 30 травня 2010 року.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.Ю.Чернишова