Ухвала іменем україни 20 вересня 2017 рокум. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Червинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Мазур Л.М., Попович О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Криворізького міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області, третя особа - ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2016 року, в с т а н о в и л а: У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Криворізького міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області, третя особа - ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. На обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначала, що ухвалою Центрально-Міського районного суду від 26 квітня 2013 року в рамках кримінального провадження накладено арешт на картонну коробку з тютюновими виробами в кількості 7777 пачок різних марок, вилучених при огляді складських приміщень за адресою: АДРЕСА_1. 30 квітня 2013 року вищезазначені докази було передано на зберігання до камери схову КМУ УМВС України в Дніпропетровській області. Прийняв на зберігання їх старшина ОСОБА_4, який неналежним чином їх зберігав, що спричинило їх часткову втрату та пошкодження. Вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16 липня 2014 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 388 КК Українита призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн. Постановою прокуратури м. Кривого Рогу Дніпропетровської області кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 199 КК Українизакрито у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення. Речові докази грошові кошти в сумі 109 грн 22 коп. та 78 пачок тютюнових виробів повернуто ОСОБА_3 Тютюнові вироби з підробленими марками та без марок акцизного збору знищені. ОСОБА_4 на момент вчинення злочину перебував у трудових відносинах з КМУ УМВС України в Дніпропетровській області і внаслідок порушення своїх професійних обов'язків допустив знищення майна позивача на загальну суму 63 308 грн 24 коп., чим завдав позивачу значної шкоди, що спричинило душевні страждання та переживання та викликало вимушені зміни в звичному укладі життя. Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в сумі 63 308 грн 24 коп., витрати за складання висновку Криворізьким представництвом Дніпропетровської ТПП у сумі 1 562 грн 44 коп. та висновку експерта 3 000 грн, витрати на правову допомогу в сумі 5 645 грн, та моральну шкоду в сумі 10 000 грн. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 29 жовтня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з Криворізького міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_3 804 грн 96 коп., витрати на проведення судової-товарознавчої експертизи у сумі 3 000 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2016 року рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 29 жовтня 2015 року в частині стягнення з Криворізького міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_3 витрати на проведення судової-товарознавчої експертизи у сумі 3 000 грн змінено, зменшено цей розмір до 327 грн. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, просить скасувати частково рішення апеляційного суду в частині відхилення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав. Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Згідно з ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Проте таким вимогам рішення судів попередніх інстанцій не відповідають. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, з урахуванням того, що постановою прокуратури м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 жовтня 2013 року (яка не оскаржена у встановленому законом порядку) про закриття кримінального провадження було прийнято рішення про знищення (утилізацію) речових доказів тютюнових виробів з підробленими марками акцизного збору та без марок акцизного збору податку України, дійшов висновку про стягнення з Криворізького міського управління ГУ МВС України у Дніпропетровській області 804 грн 96 коп., за тютюнові вироби, які не були повернуті ОСОБА_3 та не підлягали утилізації. Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суди виходили з того, що відсутні підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди за правилами п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, оскільки на дані правовідносини положення ст. 1167 ЦК України не поширюються. З такими висновками судів повністю погодитись не можна виходячи з наступного. Судами встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 26 квітня 2013 року в рамках кримінального провадження накладено арешт на картонну коробку з тютюновими виробами в кількості 7 777 пачок різних марок, як з акцизними марками так і без акцизних марок та передано на зберігання до камери схову КМУ УМВС України в Дніпропетровській області. 30 квітня 2013 року слідчим СВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Федотовим Д.В. передано, а старшиною обслуговуючого персоналу, підпорядкованого сектору ресурсного забезпечення Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_4 прийнято вищезазначені докази у кримінальному провадженні № 0000150, а саме 24 пакети з тютюновими виробами на зберігання до камери схову речових доказів, який помістив дані пакети до необладнаного належним чином приміщення, що в подальшому спричинило їх часткову втрату. Вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16 липня 2014 року ОСОБА_4 засуджений за ст. 388 ч. 1 КК України. Постановою від 28 жовтня 2013 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 закрито, згідно з зазначеною постановою, речові докази - 78 пачок тютюнових виробів марки «Вінстон» передано ОСОБА_3, а речові докази - тютюнові вироби з підробленими марками акцизного збору та без марок акцизного збору підлягали знищенню ( утилізації). Згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи від 12 червня 2015 року № СЕ- 8 /68 1 пачка сигарет «Вінстон» коштувала 10 грн 32 коп., а 78 пачок вказаних сигарет, які до теперішнього часу не повернуті ОСОБА_3 коштували 804 грн 96 коп. Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 посилалась на те, що діями старшини обслуговування персоналу ОСОБА_4, підпорядкованого сектору ресурсного забезпечення КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області завдано матеріальну шкоду позивачу ОСОБА_3 на суму 63 308 грн 24 коп., чим їй завдано значної матеріальної шкоди, що спричинило душевні страждання та переживання, та викликало вимушені зміни в звичному укладі її життя та житті її сім`ї. Порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду визначений Інструкцією, яка затверджена спільним наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного Суду України, Державної судової адміністрації України від 27 серпня 2010 року № 51/401/649/471/23/125. Пунктами 6, 7, 8, 86 Інструкції передбачено, що для вилучення об'єктів, застосування яких потребує певних навиків, точної фіксації їх якісних характеристик, індивідуальних ознак та визначення вартості, залучаються відповідні спеціалісти. У необхідних випадках виявлення та вилучення предметів, цінностей та документів фіксується фотозйомкою, відеозаписом та іншими науково-технічними засобами. У протоколі перераховуються всі предмети, які вилучаються, та щодо кожного такого предмета повинні бути вказані точне найменування, кількість, міра, вага, серія і номер, інші відмінні індивідуалізуючі ознаки, а також місце, де відповідний об'єкт був виявлений. Про вилучення майна, на яке для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації накладено арешт, складається окремий протокол, у порядку, передбаченому чинним кримінально-процесуальним законодавством. При цьому все майно, яке вилучається (описується), також має бути перераховане із зазначенням вищевказаних відмінних індивідуалізуючих ознак кожного предмету. Виходячи з обставин справи, слідчий, працівник органу дізнання, прокурор можуть вилучити частину об'єкта, на якому знаходяться або можуть знаходитися сліди (мікросліди), які мають відношення до розслідуваної справи, якщо немає можливості вилучити об'єкт у цілому. При цьому вони зобов'язані запобігати пошкодженню предметів, які належать потерпілим та іншим особам, а в разі неминучості пошкодження вживати заходів щодо відшкодування заподіяної громадянам шкоди. У випадку виникнення спору про розмір відшкодування він вирішується у порядку цивільного судочинства. У разі пошкодження, втрати вилучених речових доказів, цінностей та іншого майна заподіяні їх власникам збитки підлягають відшкодуванню на підставі Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41. Незабезпечення належного обліку та умов зберігання, передачі речових доказів, цінностей та іншого майна, яке спричинило їх втрату, пошкодження, є підставою для притягнення до передбаченої законом відповідальності осіб, з вини яких настали вказані наслідки. Згідно з ч. 11 п. 14 наведеного Положення, у випадках, коли майно було знищене, втрачене або пошкоджене під час знаходження у розпорядженні органу дізнання, попереднього слідства, прокуратури чи суду, з вимогою про відшкодування вартості майна громадянин має право звернутися до цих органів, а якщо неможливість повернення майна в натурі виникла після передачі його фінансовому органу, вимога пред'являється до цього органу. Згідно з ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі по тексту Закону) право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; відмови в порушенні кримінальної справи або закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК Українимайнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 1172 ЦК Україниюридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. За змістом ч. ч. 1, 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно із ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом (ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Відповідно до п. 1-1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. Частиною 5 статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно розʼяснень викладених в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, суди дійшли помилкового висновку, що на спірні правовідносини не поширюються вимоги ст. 1167 ЦК України щодо відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування шкоди (у тому числі моральної) здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. За висновками Конституційного Суду України, викладеними у рішенні від 03 жовтня 2001 року № 12-рп/2001 (справа про відшкодування шкоди державою), структура бюджетної класифікації України у функціональній структурі видатків України не передбачає видатків (коштів) на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю судів та правоохоронних органів, за рахунок видатків на їх утримання. Конституція України гарантує громадянам у таких випадках право на відшкодування шкоди за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання цих органів. У порушення наведених норм суд стягнув відшкодування матеріальної шкоди не із держави України шляхом списання Казначейством України із державного бюджету як органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, а із Криворізького міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області. Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. У разі відсутності згоди на це позивача суд залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Проте, на порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд першої інстанції вирішуючи спір по суті, не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, всупереч ст. 33 ЦПК України не вирішив питання про залучення до участі у справі у якості співвідповідача держави України в особі Державної казначейської служби України, а тому дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позову. У свою чергу, суд апеляційної інстанції на стадії розгляду справи позбавлений права залучити до участі у справі сторону, зокрема співвідповідача, внаслідок чого ухвалив рішення на підставі заявлених позовних вимог у суді першої інстанції. Враховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами належним чином не встановлені, судами порушено норми матеріального та процесуального права, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5, задовольнити частково. Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 29 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Л.М. Мазур О.В. Попович