22-ц/775/713/2017(м)
Головуючий у 1-й інстанції Хараджа Н.В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

24 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів Попової С.А., Принцевської В.П.

за участю секретаря Сидельнікової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним та стягнення процентів за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 вересня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати договір дарування житлового будинку № 35 по вулиці Чапаєва у місті Маріуполі від 24 березня 2012 року недійсним, та стягнути з відповідача відсотки в сумі 168000 грн. за період з 18 грудня 2015 року по 18 грудня 2016 року на підставі договору позики-застави від 18 травня 2010 року. Посилається на обставини, згідно яких на підставі договору позики від 18 травня 2010 року він передав ОСОБА_3 у позику грошову суму у розмірі 200 000 грн., строком повернення до 18 листопада 2010 року. За вказаним договором у забезпечення позики ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 в заклад належний йому будинок, розташований за адресою: місто Маріуполь, вулиця Уютна (Чапаєва), будинок 35. Незважаючи на те, що договір не виконаний, 24 березня 2012 року ОСОБА_3 уклав договір дарування вказаного будинку. Позивач вважає вказаний договір фіктивним, оскільки цей будинок був переданий родичам при наявності несплаченої позики та вчинений з метою позбавити позивача можливості стягнути борг шляхом звернення стягнення на будинок.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 вересня 2017 року провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним та стягнення процентів за договором позики зупинено до набрання законної сили рішення суду по іншій цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору позики-застави від 18 травня 2010 року нікчемним правочином (справа № 263/11939/17).

Не погодившись з вказаною ухвалою суду позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 вересня 2017 року та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції зупинив провадження по справі до набрання законної сили рішення по справі, яка ще не розглядалась, та провадження за якою лише відкрито. Крім того, в зазначених справах різні сторони, предмет спору, підстави позову, та справи між собою не взаємоповязані. При цьому, за договором позики від 18 травня 2010 року на теперішній час мається рішення суду від 22 грудня 2015 року про стягнення заборгованості(справа № 263/13638/15-ц), яке набрало законної сили, та за яким відкрито виконавче провадження. Отже, вважає, що розгляд справи № 263/11939/17 не може бути підставою для зупинення провадження у даній справі.

Відповідно до положень ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 які про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином та надали заява про розгляд справи за їх відсутності (а.с.208-210).

Заслухавши суддю - доповідача, доводи позивача ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, представників відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Зупиняючи провадження в справі, суд, посилаючись на вимоги п. 4 ч. 1 ст. 201 та ст. 203 ЦПК України, виходив із того, що судовий розгляд позову ОСОБА_3 до ОСОБА_8 про визнання договору позики-застави від 18 травня 2010 року нікчемним правочином унеможливлює подальший розгляду позову ОСОБА_2 щодо визнання договору дарування недійсним, оскільки факти, встановлені у справі за позовом ОСОБА_3 щодо договору позики-застави від 18 травня 2010 року, будуть мати преюдиціальне значення для вирішення даної справи.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.201 ЦПК України суд зобовязаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об'єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 203 ЦПК України провадження в справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 4 частини першої статті 201 цього Кодексу - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Відповідно до роз'яснень, які надані у п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», визначаючи наявність передбачених ст. 201 ЦПК України підстав, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, врахувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у п. 4 ч. 1 цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість розгляду.

Тобто, необхідність у зупиненні провадження в справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв'язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиціальне значення для іншої справи.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 грудня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу задоволено частково. Стягнуто в з ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 18 травня 2010 року в загальному розмірі 1 541 600 гривень. ( а.с.3)

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання договору дарування житлового будинку від 24 березня 2012 року недійсним та стягнення процентів за договором позики застави від 18 травня 2010 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

19 вересня 2017 року представником відповідачів ОСОБА_7 заявлено клопотання про зупинення провадження по справі, вмотивоване тим, що до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області ОСОБА_3 подано позов до ОСОБА_2 про визнання договору позики-застави від 18 травня 2010 року нікчемним правочином (а.с.190).

22 вересня 2017 року ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання угоди нікчемною та справу призначено до розгляду на 11 жовтня 2017 року. (а.с.191)

Отже, дві різні цивільні справи мають різні предмети спору визнання недійсним договору дарування жилого будинку від 24.03.2012 року та визнання нікчемним договір позики-застави від 18 травня 2010 року .

За таких обставин, судова колегія вважає, що висновки місцевого суду про те, що розгляд справи за позовом про визнання договору дарування недійсним та стягнення процентів за договором позики неможливий до розгляду іншої цивільної справи, у якій йдеться про правомірність набуття права вимоги позивачем за договором позики-застави, є помилковим.

Встановлення зазначених обставин є безпосереднім обов'язком суду, що розглядає справу про визнання договору дарування недійсним та стягнення процентів за договором позики, оскільки при вирішенні зазначеного позову повинно бути з'ясоване питання наявності права вимоги кредитора на задоволення своїх позовних вимог.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Дана справа перебуває у провадженні суду з 04.11.2016 року.

Отже, безпідставно зупинивши провадження у справі, суд порушив право позивача на розумні строки розгляду справи.

За таких обставин, у силу положень ст. 311 ЦПК України постановлена у справі ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311 ЦПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 вересня 2017 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Гаврилова Г.Л.

ОСОБА_9

ОСОБА_10