Справа № 541/775/17
Провадження №2/541/574/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 жовтня 2017 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Сидоренка Ю.В.,

з участю секретаря судового засідання - Олешко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миргороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном,

в с т а н о в и в:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_2, в якій просив усунути перешкоди йому в користуванні належними на праві власності житловим будинком з надвірними побудовами та земельною ділянкою кадастровий номер :50:054:0256 площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованими за адресою: Полтавська область, м.Миргород, вул. Прирічна, 10А, шляхом заборони відповідачу вчиняти будь-які дії по перешкоджанню йому в користуванні проїздом до них.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до нотаріально посвідчених договорів дарування від 04 грудня 2015 року йому належить на праві власності житловий будинок з надвірними побудовами за адресою вул. Прирічна, 10 в м.Миргороді Полтавської області. Рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області від 10 лютого 2016 року № 88 змінено поштову адресу зазначеному житловому будинку з вул.Прирічна, 10 на вул.Прирічна, 10-А. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно йому на праві власності на підставі рішення Миргородської міської ради від 11.11.2016 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 02.12.2016, належить земельна ділянка кадастровий номер :50:054:0256 площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: Полтавська область, м.Миргород, вул. Прирічна, 10А Відповідач ОСОБА_2В, який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 і не є власником ні будинку, ні земельної ділянки, систематично створює йому перешкоди в користуванні належними йому обєктами нерухомості, забороняючи та перешкоджаючи в користуванні землями Миргородської міської ради проїздом до садиби позивача, факт існування якого підтверджується викопіровкою з плану кварталу на садибну ділянку з техпаспорта станом на 10 травня 2006 року, кадастровим планом належної позивачу земельної ділянки, перевіреним та занесеним до Державного земельного кадастру 13.10.2016 року, а також витягом з ДЗК. При зверненні до комісії по вирішенню земельних спорів Миргородської міської ради Полтавської області, рішенням останньої від 09 березня 2017 року позивачу розяснено право на звернення до суду, яким він скористався, посилаючись ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950р.), ч.4 ст.41 Конституції України, ст.ст.13, 16, 316, 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України та п.33 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав».

Ухвалою суду від 30 червня 2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено ОСОБА_3 (а.с.95).

Ухвалою суду від 01 вересня 2017 року ОСОБА_3 залучено до участі у справі як співвідповідача (а.с.122).

Під час судового розгляду справи позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з викладених у позовній заяві підстав, пояснив, що на даний час він здійснює заїзд на свою земельну ділянку по вул.Прирічна, 10-А, через суміжну земельну ділянку по вул.Прирічній, 10, яка належить його бабусі. Раніше, до отримання права власності на земельну ділянку від проїздом до будинку відповідача по вул.Прирічній, 8 також не користувався, але коли у нього виникла така необхідність і він заїхав автомобілем у вказаний проїзд, відповідач ОСОБА_2 заперечував його право на користування проїздом. До того ж, на початку проїзду відповідач встановив ворота, проте, чи замикаються вони, йому не відомо.

Представник позивача адвокат ОСОБА_4 (а.с.68-69) позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити як такі, що ґрунтуються на законі та підтверджуються сукупністю доказів у справі.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, по його суті пояснив, що він проживає та прописаний за адресою вул.Прирічна, 8 з 1989 року. У будинку за адресою вул.Прирічна, 10 проживали ОСОБА_5 і ОСОБА_6 виїзд з цієї земельної ділянки здійснювався безпосередньо на вул.Прирічну. Потім цю садибу за договором довічного утримання отримала ОСОБА_7 бабуся позивача, з якою у нього не було ніяких спорів щодо користування земельними ділянками. В подальшому земельна ділянка по вул.Прирічній, 10 була поділена на дві земельні ділянки, власником однієї з яких є позивач та якій був присвоєний номер 10-А. Вважав, що питання організації підїзних шляхів до новоствореної земельної ділянки повинне було вирішуватись при її створенні, а спірний проїзд входить до складу земельною ділянки по вул.Прирічній, 8. При цьому довжина межі земельної ділянки позивача з спірним проїздом становить 1,1м. на ній встановлений паркан з металевої сітки і ніякого виходу на проїзд з неї немає, тому йому не зрозуміло, як позивач може користуватись проїздом для заїзду на свою земельну ділянку. Це питання неодноразово розглядалось комісією з розгляду земельних спорів Миргородської міської ради, яка рекомендувала позивачу вирішити питання проїзду до своєї ділянки іншим чином. При цьому пояснив, що хоч він і заперечує право позивача на користування спірним проїздом, але ніяких реальних перешкод позивачу у користуванні цим проїздом він не створював. Ворота, які стоять на початку проїзду, не замикаються і будь-хто може туди зайти чи заїхати. Зазначив, що це позивач створював йому перешкоди у користуванні проїздом, коли заїхав туди автомобілем, який перегородив проїзд, та не давав можливості йому виїхати з свого подвіря. Повідомив, що він права власності на будинок та земельну ділянку не оформляв. Також надав письмове заперечення проти позову (а.с.36-39).

Представник цього відповідача ОСОБА_8, що діє на підставі довіреності (а.с.74) просила відмовити у задоволенні позову в звязку з безпідставністю та не доведенням позивачем факту створення йому відповідачами перешкод у користуванні нерухомим майном.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, направив до суду письмове заперечення проти позову, в якому просив розглянути справу у його відсутність та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі в звязку з безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог. При цьому посилався на те, що кадастровий план на земельну ділянку позивача та викопіювання із Плану будівельного кварталу на земельну ділянку по вул.Прирічна, 6 від 1955 року, надані позивачем, є неналежними доказами, оскільки кадастровий план відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» підтверджує тільки межі конкретної земельної ділянки та не визначає цільове призначення суміжних земельних ділянок, а план будівельного кварталу не підтверджує створення проїзду загального користування, оскільки посадова особа, яка його складає, не є уповноваженою особою, яка вирішує питання про влаштування та віднесення земель до проїздів (а.с.135-136).

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що згідно з договорами дарування від 4 грудня 2015 року позивач придбав житловий будинок з надвірними побудовами, що знаходиться по вул. Прирічній, 10 в м.Миргороді (а.с.7-10). Відповідно до цих договорів вказані будівлі розташовані на земельній ділянці Миргородської міської ради Полтавської області, площа якої не зазначена.

Рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області від 10 лютого 2016 року № 88 змінено поштову адресу зазначеному житловому будинку з вул.Прирічна, 10 на вул.Прирічна, 10-А. (а.с.13).

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу на праві власності на підставі рішення Миргородської міської ради від 11.11.2016 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 02.12.2016, належить земельна ділянка з кадастровим номером :50:054:0256 площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: Полтавська область, м.Миргород, вул. Прирічна, 10-А (а.с.22-23).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :50:054:0256 (а.с.14-18) вказана земельна ділянка зареєстрована 13.10.2016. Згідно з описом меж до кадастрового плану цієї земельної ділянки між точками Е та А вказана земельна ділянка межує з землями Миргородської міської ради проїздом. Довжина цієї межі 1,1м. Така ж інформація наведена в кадастровому плані, що міститься в проекті землеустрою, щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: вул.Прирічна, 10-А м.Миргород (а.с.11-12).

Згідно з ч.1 ст.34 Закону України «Про Державний земельний кадастр» на кадастровому плані земельної ділянки відображаються: площа земельної ділянки; зовнішні межі земельної ділянки (із зазначенням суміжних земельних ділянок, їх власників, користувачів суміжних земельних ділянок державної чи комунальної власності); координати поворотних точок земельної ділянки; лінійні проміри між поворотними точками меж земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; кадастрові номери суміжних земельних ділянок (за наявності); межі земельних угідь; межі частин земельних ділянок, на які поширюється дія обмежень у використанні земельних ділянок, права суборенди, сервітуту; контури об'єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці.

Таким чином, законом не передбачено відображення на кадастровому плані цільового призначення суміжних земельних ділянок, тому вказані вище кадастрові плани не можуть бути доказом існування спірного проїзду загального користування. Не можуть бути такими доказами і викопіювання з плану кварталу та схематичні плани земельних ділянок, що містяться у технічних паспортах на будинковолодіння по вул.Прирічній, 10, 8 та 6 (а.с.6, 49, 81, 91, 92, 93), оскільки не містять інформації про влаштування проїзду загального користування у визначеному законом порядку.

Як вбачається з листа Миргородської міської ради від 01.06.2017 «Про надання інформації», Миргородською міською радою не приймалось рішення стосовно утворення проїзду загального користування за адресою вул.Прирічна, №6 та №8. Відповідно до затвердженої містобудівної документації «Генеральний план міста Миргорода Полтавської області» та «План зонування території міста Миргорода», затвердженого рішенням сорок другої сесії міської ради шостого скликання від 28 березня 2014 року № 10, земельна ділянка, яка вказана у схематичному плані земельної ділянки садибного (індивідуального) житлового будинку вул.Прирічна, 8, знаходиться в зоні садибної житлової забудови (а.с.71).

Згідно з відповіддю Держгеокадастру від 19.08.2017 на звернення представника відповідача, якщо землі будь-якої категорії рішенням відповідного органу державної влади чи органу місцевого самоврядування віднесено до земель загального користування, їм відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затверджених наказом Держкомзему України від 23.07.2010 № 548, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 01.11.2010 за № 1011/18306, присвоюється код цільового призначення (18.00) (а.с.139-141).

За повідомленням відділу Держгеокадастру у Полтавській області від 20.09.2017 земельна ділянка, яка зазначена на доданому кадастровому плані від Е до А, згідно Державного земельного кадастру не сформована, код цільового призначення проїзду відповідно наказу Держкомзему від 23.07.2010 № 548 не визначався (а.с.138).

Відповідно до ст.38 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Згідно з ст.39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Під час судового розгляду, особами, які беруть участь у справі не надано суду викопіювання з генерального плану м.Миргорода чи іншої містобудівної документації, яка б містила інформацію про існування проїзду загального користування між будинковолодіннями по вул.Прирічній, №10, №10-А, № 8, №6.

Крім того, земельна ділянка, яку позивач вважає проїздом загального користування, не може бути використана як проїзд до будинку по вул.Прирічній, 10-А, оскільки відповідно до п. 3.22 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 р. N 44 (із змінами), до житлових і громадських будинків слід передбачати проїзди завширшки 3,5 м на відстані не ближче 5 м від стін, придатні для проїзду пожежних машин, а межа між цією земельною ділянкою і земельною ділянкою позивача становить 1,1 м., що унеможливлює проїзд будь-якого автотранспорту на земельну ділянку позивача, а отже і дотримання вказаних будівельних норм.

Згідно ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст.78 Земельного кодексу України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Отже всі інші особи, коло яких необмежене, зобовязані не порушувати права власника земельної ділянки, в т.ч. не чинити перешкод у користуванні нею. Порушені права власників земельних ділянок у відповідості з ст.90 ЗК України підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Але, в ході судового розгляду справи, доказів вчинення відповідачами будь-яких дій по перешкоджанню позивачу у користуванні земельною ділянкою та розміщеними на ній будівлями, зокрема у користуванні проїздом до них, позивачем відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано. Показання свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтверджують лише факт конфлікту, що стався у березні 2017 року, коли вони разом з позивачем приїхали до будинковолодіння по вул.Прирічній, 8, де проживає відповідач ОСОБА_2 (а.с.29), який не є власником цього будинковолодіння (а.с.21), право власності на яке було визнане рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 7 червня 2017 року за ОСОБА_3 (а.с.95). При цьому він стався не в звязку з перешкодами позивачу в користуванні проїздом до своєї земельної ділянки, оскільки він приїхав саме до відповідача, щоб з ним поговорити, а через те, що відповідач відмовився від спілкування та просив звільнити проїзд, оскільки йому потрібно було виїхати зі свого двору, а автомобіль позивача цьому заважав. Невизнання відповідачами у судовому засіданні права позивача на користування проїздом не створює реальних перешкод позивачу у користуванні його власністю на не може бути усунуте судом.

Отже, виходячи з принципів змагальності та диспозитивності судового розгляду, вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою є безпідставними та у їх задоволенні слід відмовити.

Відповідно до ч.6 ст.154 та п.8 ч.1 ст.214 ЦПК України заходи забезпечення позову, вжиті судом ухвалою від 21 серпня 2017 року, підлягають скасуванню.

З урахуванням положень ст. 88 ЦПК України, в звязку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 38, 39, 78, 90, 152 ЗК України, ст.ст. 10, 11, 60, 154, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, Законом України «Про Державний земельний кадастр», суд

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні належними на праві власності житловим будинком з надвірними побудовами та земельною ділянкою кадастровий номер :50:054:0256 площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованими за адресою: Полтавська область, м.Миргород, вул. Прирічна, 10А, шляхом заборони відповідачам вчиняти будь-які дії по перешкоджанню ОСОБА_1 в користуванні проїздом до них відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 серпня 2017 року, у виді заборони Миргородській міській раді Полтавської області приймати рішення про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_3 за адресою: Полтавська область, м.Миргород, вулиця Прирічна, 8.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області до Апеляційного суду Полтавської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_12