ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1585/17
Провадження № 2/210/1306/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого-судді: Вікторович Н.Ю.,
за участі секретаря судового засідання: Реви К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України, без участі сторін, та без фіксування судового засідання звукозаписувальним пристроєм, цивільну справу за уточненою позовною заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку, -
13 квітня 2017 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся позивач ОСОБА_2 із вищевказаною позовною заявою, котру в подальшому 07 червня 2017 року було уточнено.
В обґрунтування позовних вимог позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказують на ті обставини, що позивач ОСОБА_2 мешкає у будинку №46 по провулку Дорожньому в Металургійному районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області разом зі своєю дружиною ОСОБА_5, неповнолітньою донькою ОСОБА_6, та своєю рідною бабусею ОСОБА_3. Згідно договору довічного утримання (догляду) від 12 грудня 2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та його бабусею ОСОБА_3, ОСОБА_2 на даний час є власником цього будинку. За вказаною адресою крім того, як мешканець, зареєстрований рідний брат позивача ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_4, котрий не проживає разом із ними з 2010 року, тобто більше шести років. За цей час він жодного разу не зявлявся за місцем своєї реєстрації, та приховує від них дійсне місце свого проживання. Неодноразові їх заходи по встановленню його фактичного місця проживання результатів не дали.
На підставі викладеного позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять суд задовольнити їх позовні вимоги у повному обсязі, та винести рішення, котрим визнати відповідача ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком розташованим за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пров. Дорожній, буд.№46.
Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та представник позивача ОСОБА_2, - ОСОБА_7 до зали суду не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, кожен окремо наддали до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав та мотивів викладених в уточненій позовній заяві, просили суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували.
Відповідач ОСОБА_4 до зали суду не зявився також, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за місцем своєї реєстрації, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Представник відповідача, - Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради, до суду не зявився також, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, наддав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, вирішення даного питання залишив на розсуд суду, просив винести рішення у відповідності до вимог чинного законодавства.
Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України.
Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди позивачів та їх представника ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.
Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України).
За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.
Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.
З письмових матеріалів справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 (а.с.4-5) мешкає у будинку №46 по провулку Дорожньому в Металургійному районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області разом зі своєю дружиною ОСОБА_5 (а.с.6), неповнолітньою донькою ОСОБА_6, та своєю рідною бабусею ОСОБА_3 (а.с.7), що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Інформації про зареєстрованих №709 від 14 лютого 2017 року (а.с.15).
Згідно договору довічного утримання (догляду) від 12 грудня 2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та його бабусею ОСОБА_3, ОСОБА_2 на даний час є власником цього будинку (а.с.8-12, 13).
За вказаною адресою крім того, як мешканець, зареєстрований рідний брат позивача ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_4, котрий не проживає разом із ними з 2010 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом від 12 квітня 2017 року, завіреного головою вуличного комітету №15 м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с.17).
Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.2 ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Статтею 15 ЦК України у частині 1 визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч.1, ч.2 ст.16 ЦК України).
Згідно ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин.
Відповідно до ст.72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Так, судом встановлено, що відповідач у справі не будучи власником житлового будинку, залишається зареєстрованим у ньому, однак тривалий час не проживає у будинку, що належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_2, поважні причини його відсутності за місцем реєстрації судом не встановлені, що свідчить про вчинення ним перешкод у користуванні власністю власнику, позивачу ОСОБА_2, при цьому між сторонами відсутня домовленість щодо збереження права на житло, тому суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та задовольняє їх в частині визнання відповідача таким, що втратив право на користування даним будинком.
Щодо позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку у спірному будинку, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
Таким чином, само по собі рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, у відповідності до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», є підставою для подальшого зняття останнього з реєстрації в цьому приміщенні.
При цьому, у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог, зокрема: про позбавлення права користування житловим приміщенням.
З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє доведення в судовому засіданні, з підстав викладених вище, а тому підлягають частковому задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.15, 60, 212, 215-218, 223-230, 294 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку, - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, житловим будинком №46 по провулку Дорожньому у місті Кривому Розі Дніпропетровської області.
Рішення суду є підставою для зняття ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстраційного обліку за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пров. Дорожній, буд.№46.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Відповідно до статей 231, 232 ЦПК України оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та вразі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право на оскарження заочного рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н. Ю. Вікторович