У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частину квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 03 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що квартира АДРЕСА_1 є їх з відповідачем спільною власністю, так як була придбана за кошти, отримані ними від продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_2 в сумі 11 000 доларів США та за отримані в кредит кошти в сумі 6 000 доларів США, які погашались ними спільно.

Вказує, що договір купівлі-продажу спірної квартири був укладений на ОСОБА_2, так вона, як поручитель по кредитному договору, не могла бути одночасно і покупцем квартири і поручителем. Після повернення з Іспанії у вересні 2014 року її мати - ОСОБА_2 стала заперечувати проти її проживання у спірній квартирі та не визнає її права, як співвласника квартири, а тому вона змушена звернутись до суду за захистом свого порушеного права.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину квартири задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири за адресою АДРЕСА_3 (загальна площа 46.10 кв. м, житлова площа 26,40 кв. м).

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири за адресою АДРЕСА_3 (загальна площа 46.10 кв. м, житлова площа 26,40 кв. м).

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 01 серпня 2016 року рішення районного суду скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про скасування рішення апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції просить залишити в силі, мотивуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування судового рішення відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира набута за спільні грошові кошти та внаслідок спільної праці сторін у справі.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволення позову, апеляційний суд, оцінивши належним чином надані сторонами докази та врахувавши фактичні обставини справи, дійшов обґрунтовано висновку про те, що позивачем не було доведено факту купівлі майна за рахунок коштів, які походять від спільної праці членів сім'ї, зокрема використання належної їй частини отриманих від продажу однокімнатної квартири коштів на купівлю спірної квартири, як і не підтверджено наявність самостійного доходу і працевлаштування в період погашення кредиту.

Крім того, як встановлено апеляційним судом, правовідносини щодо набуття права власності на спірну квартиру виникли у 2002 році, тобто, до набуття чинності ЦК України 2004 року, а тому застосуванню до правовідносин, що складись між сторонами у справі підлягає ЦК України в редакції 1963 року, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Встановлено, й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки апеляційним судом не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 03 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова