Справа № 367/5247/14-ц Головуючий у І інстанції Мікулін А. В.
Провадження № 22-ц/780/4932/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 07.11.2017
УХВАЛА

Іменем України

07 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді:ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
з участю секретаряОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 21 жовтня 2014 року про визнання мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права власності та зобовязання зареєструвати право власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_5 звернувся з позовом до ОСОБА_6 про визнання права власності на квартири № 93, № 117, № 149 по вул. Пономарьова в смт. Коцюбинське Київської області та зобовязання зареєструвати право власності на квартири в Реєстраційній службі Ірпінського міського управління юстиції.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 21 жовтня 2014 року визнано по справі мирову угоду на таких умовах:

1. Відповідач ОСОБА_6 визнає право власності за позивачем ОСОБА_5, що належить ОСОБА_6 згідно рішення Ірпінського міького суду Київської області № 367/3902/14-ц від 16.07.2014 року на:

- двокімнатну квартиру № 93 (девяносто три) загальною площею 87,23 кв. м., на 5 (пятому) поверсі у будинку №26, корпус 1, секція 2 по вул. Пономарьова у смт. Коцюбинське Київської області.

- двокімнатну квартиру № 117 (сто сімнадцять) загальною площею 87,23 кв. м., на 11 поверсі будинку №26, корпус 1, секція 2, по вул. Пономарьова у смт. Коцюбинське Київської області.

- двокімнатну квартиру № 149 (сто сорок девять) загальною площею 86,92 кв. м., на 19 поверсі будинку №26, корпус 1, секція 2, по вул. Пономарьова у смт. Коцюбинське Київської області.

2. Відповідач визнає право Позивача на реєстрацію вищевказаних квартир в Реєстраційній гжбі Ірпінського міського управління юстиції.

В апеляційній скарзі ТзОВ «Аверс-Сіті» просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

В апеляційній скарзі посилається на те, що ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 21.10.2014 року про визнання мирової угоди та закриття провадження у справі № 367/5247/14-ц прийнята з порушенням ч. 5 ст. 175 ЦПК України у звязку з чим підлягає скасуванню.

Зокрема, під час визнання мирової угоди у даній справі суд першої інстанції не перевірив відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо факту наявності за ОСОБА_6 реєстрації права власності, адже відповідно до норм Цивільного кодексу України право власності виникає з моменту реєстрації.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Закриваючи провадження у справі у звязку з укладенням мирової угоди по справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що сторони у справі зробили спільну заяву, дійшли мирової угоди, яка не суперечила закону і не порушувала прав інших осіб.

Однак, з такими висновками колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну заяву. Якщо мирову угоду або повідомлення про неї викладено в адресованій суду письмовій заяві сторін, ця заява приєднується до справи. До ухвалення судового рішення у зв'язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз'яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Так, 21 жовтня 2014 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області у справі № 367/5247/14-ц було затверджено мирову угоду між ОСОБА_6 та ОСОБА_5

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, зщо 16 липня 2014 року рішенням Ірпінського міського суду Київської області № 367/3902/14 за позовом ОСОБА_6 до ТзОВ «Аверс-Сіті» визнано право власності на спірне майно за ОСОБА_6

Однак, станом на час затвердження мирової угоди судом не було перевірено чинність вищезгаданого рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 вересня 2014 року рішенням Апеляційного суду Київської області у справі № 367/3902/14-ц задоволено апеляційну скаргу ТзОВ «Аверс-Сіті», рішення Ірпінського міського суду Київської області від 16 липня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Тоюто, право власності на обєкти нерухомого майна залишилось за ТзОВ «Аверс-Сіті», що вказує на безпідставне затвердження мирової угоди у даній справі 21 жовтня 2014 року ухвалою місцевого суду.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції в даній справі, якою визнано мирову угоду ухвалена з порушенням вимог ч. 5 ст. 175 ЦПК України з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Дію чи багатостороннім правочином (договором) є погоджена дія двох або більше сторін.

Правочини відрізняються від інших юридичних фактів тим, що правочини є вольовими актами, спрямованими на досягнення певного правового результату; завжди є діями фізичної або юридичної особи та є правомірними діями, що тягнуть виникнення або видозміни регулятивних цивільних правовідносин, а воля в правочинах завжди спрямована саме на встановлення, зміну, припинення цивільних прав і обов'язків.

Тобто, правочин може бути як підставою призупинення, поновлення, реалізації тощо правовідносин так і водночас і підставою припинення одних правовідносин та підставою виникнення або зміни інших правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з чч. 1. 2, 5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, мирова угода в момент її затвердження суперечила ст.ст. 316, 317 ЦК України відповідно до яких: правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Оскільки, ОСОБА_6, зокрема станом на 21.10.2014 року, не був власником спірною майна, а тому зміст мирової угоди, за якою останній визнає право власності на квартири №№: 93, 117, 149, які йому «належать» згідно рішення Ірпінського міського суду Київської області № 367/3902/14-ц за ОСОБА_5, суперечить ч. 1 ст. 203 ЦК України, оскільки рішення суду скасовано, а відповідач не є власником квартир.

В свою чергу, з огляду на те, що відповідач не був власником спірного майна в момент укладення мирової угоди, остання суперечить ч. 2 та ч. 5 ст. 203 ЦК України, оскільки ОСОБА_6 не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, що полягає у праві володіння, користування та розпоряджання майном у вигляді квартир №№: 93, 117, 149 і, як наслідок, такий правочин не направлений на настання реальних правових наслідків.

Відповідно до ч. 5 ст. 175 ЦПК України, закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвал) про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

З огляду на те, що мирова угода стосується майна, яке на момент його визнання судом належало на праві власності ТзОВ «Аверс-Сіті», а її умови суперечать ЦК України, то така мирова угода не може бути визнана судом, оскільки остання суперечить закону та порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Отже, доводи апеляційної скарги ТзОВ «Аверс-Сіті» про те, що вказана ухвала прийнята з порушенням вимог ч. 5 ст. 175 ЦПК України є обґрунтованими.

Відповідно до ч. 4 ст. 311 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі, в звязку з укладенням мирової угоди є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, а тому ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 307, 311, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» задовольнити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 21 жовтня 2014 року про визнання мирової угоди скасувати, передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: В.І. Олійник

ОСОБА_3