У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про виселення та усунення перешкод у користуванні квартирою, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7, на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 5 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 10 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 22 серпня 2002 року, який зареєстрований комунальним підприємством «Миколаївське міське бюро технічної інвентаризації» 30 вересня 2002 року за реєстровим № 16142.

ОСОБА_5 згідно з указаним договором діяв від імені та в інтересах ОСОБА_4 та з часу укладення договору вселився та проживає у квартирі.

За вказаною адресою також зареєстрована донька позивачки ОСОБА_6

Посилаючись на те, що відповідач перешкоджає їй користуватися своєю власністю, не надає ключів від вхідних дверей квартири, виселитися з квартири не бажає, позивачка просила усунути перешкоди в користуванні вказаною квартирою та виселити ОСОБА_5 з квартири без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 5 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 10 січня 2017 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Виселено ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1, усунувши перешкоди у користуванні вказаною квартирою. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням положень ст. ст. 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 98, 99 ЖК України, дійшли правильного висновку про задоволення позову.

Оскільки судами установлено, що на час придбання спірної квартири відповідач не був членом сім'ї позивачки і остання як власник квартири надала згоду на проживання відповідача у спірній квартирі, що відповідає положенням ст. 383 ЦК України, лише на час її відсутності у спірній квартирі у зв'язку з її постійним проживанням за межами України, тому ОСОБА_5 не набув права постійного користування спірною квартирою та є тимчасовим жильцем і тому підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, правильним є висновок судів про те, що є правові підстави для усунення перешкод у користуванні квартирою та його виселення, і такі підстави ґрунтуються на положеннях ст. 391 ЦК України та відповідають нормам ст. 99 ЖК України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 5 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 10 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик