справа №619/134/17
провадження №2/619/405/17
Рішення

Іменем України

12 липня 2017 року Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді - Нечипоренко І.М.

за участю секретаря

судового засідання - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дергачі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним,

встановив:

Позивач просить суд ухвалити рішення, згідно якому визнати недійсним договір позики від 07.07.2015, укладений між ним та ОСОБА_3 посилаючись на те, що згідно даного договору та додаткових угод до нього він взяв у борг у відповідача 40000,00грн., які зобовязався повернути позикодавцю до 07.07.2016, при цьому, в 2015 році він страждав стійким психічним розладом, внаслідок якого не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Це було повязано з вживанням ліків, сильними головними долями, що супроводжувалося голово кружіннями, запамороченнями.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та про обставини справи пояснив, як зазначено вище.

Представнику відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Судом встановлено, що 07 липня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно якому ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_3 гроші в сумі 20000,00грн., які зобовязався повернути до 07.07.2016 року (а.с.8).

Згідно вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Керуючись вимогами ч.1 ст.11 ЦПК України суд не діє оцінку наданим додатковим угодам до договору позики від 07.09.2015 та 23.11.2015, оскільки позов містить вимогу щодо визнання недійсним лише договору позики від 07.07.2015 і представник позивача відмовився у судовому засіданні скористатися правом збільшення позовних вимог.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу, а згідно зі ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно із ч.ч. 2,3 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров'я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Згідно із ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Пленум Верховного Суду України у п. 16 Постанови від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння

тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

Висновок про тимчасову недієздатність сторони такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи є лише одним із доказів у такій справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №20 від 30.05.2017 у момент здійснення правочинів 07.07.2015, 07.09.2015, 23.11.2015 ОСОБА_2 страждав на хронічний психічний розлад, а саме біполярний афективний розлад з симптомами манії з психотичною симптоматикою (F31.2 згідно МКХ-10). ОСОБА_2 в момент здійснення правочинів 07.07.2015, 07.09.2015, 23.11.2015 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.54-62).

Таким чином, судом встановлено тимчасову недієздатність ОСОБА_2 під час вчинення правочину 07.07.2015 щодо усвідомлення значення своїх дій та можливості керувати ними, суд вважає, що існуючі в той час порушення психічних розладів істотно впливали на здатність позивача усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, що саме по собі є підставою для визнання складеного в такому стані договору позики недійсним з підстав, передбачених ч. 1ст. 225 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-216, 218, ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір позики від 07.07.2015, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на суму 20000,00грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. М. Нечипоренко