Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/468/17

Провадження №2/377/215/17

12 липня 2017 року Славутицький міський суд Київської області у складі судді Орла А.С., при секретарі Маряхіній І.В., з участю:

відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

УСТАНОВИВ:

12 червня 2017 року позивач звернувся до суду з названим позовом до відповідача з вимогою про стягнення заборгованості на суму 13901,35 грн. за кредитним договором б/н від 24.02.2011 р., яка складається з наступного: 471,10 грн. заборгованість за кредитом; 9393,09 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2900,00 грн. заборгованість за пенею і комісією; штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 фіксована частина; 638,16 грн. процентна складова.

Позов обгрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору відповідач отримав кредит на суму 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку за сплатою відсотків за коритування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 р. та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складають між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду на встановлення кредитного ліміту за рішення Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Власник картрахунку зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту згідно п. 2.1.1.2.7 Договору.

При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Банк свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за зобовязаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, не виконавши свої зобовязання до договором.

У звязку із зазначеними порушеннями відповідач станом на 10.04.2017 р. має заборгованість на зазначену суму.

У судове засідання представник позивача не зявився за наявності клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач позов визнав, пояснивши, що він двічі отримував у банку кредитну картку. Перша картка була з лімітом 300 грн., який він погасив, отримав довідку про відсутність заборгованості і повернув картку, яку знищили у його присутності. Потім отримав другу кредитку картку з лімітом 500 грн. і віддав її у користування жінці, з якою спільно проживав, а потім одружився. На даний час вони спільно не проживають проте кредитна картка залишилася у неї. Проти розміру заборгованості не заперечує. Борг буде повертати по мірі можливості.

Вислухавши пояснення та дослідивши письмові докази, суд встановив, що 24.02.2011 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2, який пізніше змінив своє прізвище на Зорін, було укладено Договір про надання банківських послуг шляхом оформлення у банку Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 5, 46, 47).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку (ч. 1). Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2).

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина друга).

Статтею 526 цього Кодексу передбачено, що зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 610 цього Кодексу порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 611 цього Кодексу передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Одним з наслідків порушення договору позичальником, який передбачений частиною 2 статті 1050 ЦК України, є право позикодавця у разі прострочення повернення чергової частини позики вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Також згідно п. 2.1.1.4.2 і п. 2.1.1.12.11 Умов і Правил надання банківських послуг у разі порушення Клієнтом зобовязань з погашення заборгованості Банк вправі вимагати від Клієнта дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії та відсотків за його використання, виконання інших зобовязань за кредитом в цілому чи у визначеній Банком частині.

Згідно наданого позивачем ОСОБА_3 заборгованості за договором б/н від 24.02.2011 р., укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_2, станом на 10.04.2017 р., зобовязання за договором відповідачем виконувались неналежно, платежі на погашення заборгованості по кредиту в період з серпня 2014 року станом на час розрахунку не вносились, наслідком чого є заборгованість: по кредиту - 471,10 грн.; по процентам 9392,09 грн.; нарахована комісія 2900,00 грн.; заборгованість по судовим штрафам 1138,16 грн.; разом 13901,35 грн. (а.с.4).

Відповідно до частини 1 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд погоджується з доведеністю тих обставин, які свідчать про виникнення у відповідача зобовязання за укладеним договором про надання банківських послуг б/н від 24.02.2011 р. та їх неналежне виконання, наслідком чого є наявність заборгованості за кредитом, процентами та комісії і пені, обґрунтовану у наданому розрахунку заборгованості.

Разом з тим, суд вважає, що нарахування штрафу відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг не відповідає вимогам закону з наступних підстав.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання (частина 1).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина 2).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина 3).

Згідно абзацу першого частини 2 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Згідно наданого розрахунку заборгованості (графа 13 і 14) нараховано комісію і пеню на суму 2900,00 грн. за порушення відповідачем грошових зобов'язань за договором.

Комісія має іншу правову природу ніж пеня, проте між собою у розрахунку вони не розмежовані.

У звязку з тим, що пеня є різновидом неустойки згідно визначення у статті 549 ЦК України, то суд приходить до висновку, що нарахувавши комісію і пеню однією сумою, позивач реалізував своє право на неустойку за порушення зобовязань відповідачем.

Разом з тим, відповідно до п. 2.1.1 7.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено сплату штрафу за порушення позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів (а.с.26).

Виходячи з цього, нарахування штрафу відповідно до п. 2.1.1 7.6 Умов та правил надання банківських послуг є подвійною відповідальністю за порушення одних і тих же зобовязань і суперечить ст. 61 Конституції України.

Виходячи з викладеного, суд не приймає визнання відповідачем позову у частині судових штрафів і вважає правильним позов задовольнити частково з розрахунку: заборгованість за кредитом - 471,10 грн.; заборгованість за процентами 9392,09 грн.; заборгованість за пенею і комісією 2900,00 грн.; всього 12763,19 грн..

За правилом ст. 88 ЦПК України судові витрати позивача по оплаті судового збору на суму 1600 грн. необхідно стягнути з відповідача пропорційно розміру задоволеного позову, виходячи з наступного розрахунку.

12763,19 грн. х 100: 13901,35 грн. = 91,82 (відсоток розміру задоволеного позову);

1600х91,82:100=1469,12 грн. (сума судових витрат, пропорційна відсотку задоволеного позову).

Керуючись ст. 3, 4, 15, 209, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 12763,19 грн., яка складається з наступного: 471,10 грн. заборгованість за кредитом; 9392,09 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 2900,00 грн. заборгованість по комісії і пені, судові витрати у розмірі 1469,12 грн., всього 14232 гривні 31 копійка.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а позивачем у той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А. С. Орел