Справа № 301/1615/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

30 жовтня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П., суддів: Мацунича М.В. і ОСОБА_1,

при секретарі: Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іршавського районного суду від 19 травня 2017 року за позовом Одеського держаного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2 про відшкодування витрат, повязаних із утриманням особи, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Іршавського районного суду від 19 травня 2017 р. позов Одеського держаного університету внутрішніх справ (надалі ОДУВС) задоволено.

ОСОБА_2 просить скасувати це рішення, а в задоволенні позовних вимог відмовити. Доводить про невідповідність висновків суду обставинам справи. Указує, що позивачем не доведено, а судом першої інстанції не встановлено розміру фактичних витрат, повязаних із утриманням відповідача у вищому навчальному закладі за період навчання.

У письмових запереченнях ОДУВС просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення залишити без змін.

У судове засідання сторони повторно не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи були належно повідомлені. Позивач просить розглянути справу за відсутності свого представника (а.с.210). Заява представника відповідача ОСОБА_3, про відкладення розгляду справи через його хворобу на заслуговує на увагу як необґрунтована та бездоказова.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін, із таких мотивів.

Судом установлено, що 18.08.2008 р. наказом в. о. ректора ОДУВС № 139 о/с ОСОБА_2 було зараховано курсантом 1-го курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів слідства та дізнання, освітньо-кваліфікаційній рівень «бакалавр», напрям підготовки «Право», поставивши його на всі види продовольчого та речового забезпечення, із виплатою грошового утримання, присвоївши спеціальне звання «рядовий міліції» (а.с.4). 22.09.2008 р. між ОДУВС і ОСОБА_2 було підписано договір про підготовку фахівця в ОДУВС (а.с.7-8). 26.06.2012 р. наказом ректора ОДУВС № 64 о/с (а.с.5) лейтенанта міліції ОСОБА_2 із 25.06.2012 р. відроджено для подальшого проходження служби до УМВС України в Закарпатській області. Згідно з витягом із наказу УМВС України в Закарпатській області від 12.08.2013 р. № 185 о/с (а.с.6) ОСОБА_2 було звільнено з органів внутрішніх справ у запас за власним бажанням.

Відповідно до розрахунку від 12.08.2016 р. № 315 розмір фактичних витрат, повязаних із утриманням рядового міліції ОСОБА_2, склав загалом 55 395,66 грн. (а.с.11-15). Зокрема, витрати на продовольче забезпечення відповідача за період із 15.08.2008 р. по 23.06.2012 р. (а.с.16-17) склали 21 392,76 грн.; комунальні послуги за період із 15.08.2008 р. по 23.06.2012 р. 13 532,45 грн. (а.с.18-22); грошове забезпечення 14 869,45 грн.; нарахування на заробітну плату 3844,09 грн.; речове забезпечення 1 767,75 грн.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність повно зясованим обставинам справи, нормам матеріального права та належно оціненим доказам.

Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п.п.2.3.5, 2.3.6, п.2.3 договору про підготовку фахівця у ОДУВС (надалі - Договір) після закінчення навчання особа зобовязується прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обовязків за посадою, на яку призначена Замовником, і відпрацювати не менше трьох років. У разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п.3 цього договору відшкодувати фактичні витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі згідно з затвердженим розрахунком.

Пункт 3 Договору підставами відшкодування фактичних витрат на підготовку передбачає: - дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у звязку з небажанням особи продовжувати навчання або порушення нею дисципліни (п.п.3.1); відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання (п.п.3.2).

Підстави та порядок відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України, також урегульовані Законом України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 р. (надалі - Закон) та постановою Кабінету Міністрів України від 1 березня 2007 року N 313, якою затверджено Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України (надалі - Порядок).

Відповідно до ч.ч.5,7 ст. 18 Закону (у редакції, чинній станом на 16.05.2013 р.) підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує Міністерство внутрішніх справ України за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки. Курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Пункт перший Порядку визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС витрат, пов'язаних із їх утриманням у таких закладах у разі: 1) дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість; 2) відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення навчального закладу; 3) звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

Згідно з п.3 Порядку витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою. У разі, коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України.

У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку (п.6 Порядку).

ОСОБА_2 у апеляційній скарзі посилається на те, що в спірних правовідносинах необхідно також враховувати Порядок розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах № 419/831/240/605/537/219/534 від 16.07.2007 р.

Обовязок відшкодування витрат, повязаних із утриманням особи у вищому навчальному закладі, яка була на повному продовольчому та речовому забезпеченні, передбачений ст. 18 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 р. (у редакції, чинній станом на 16.05.2013 р.) і типовим договором про підготовку фахівця у відповідному вищому навчальному закладі.

Відповідно до ч.7 ст. 18 Закону України «Про міліцію» (у редакції чинній станом на 16.05.2013 р.) відшкодування таких витрат здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Такий порядок був затверджений постановою КМУ від 1 березня 2007 р. № 313.

Детальний розрахунок витрат повязаних із утриманням ОСОБА_2 у вищому навчальному закладі у період із 18.08.2008 р. по 23.06.2012 р. був наданий позивачем і здійснений згідно з нормативно-правовими актами, які визначають механізм здійснення таких розрахунків.

Однак, основним нормативно-правовим актом, яким керується вищий навчальний заклад при здійсненні розрахунку відшкодування витрат повязаних із утримання особи, є Порядок № 313 від 01.03.2007 р. затверджений постановою КМУ, а не Порядок №419/831/240/605/537/219/534 від 16.07.2007 р., оскільки він має нижчу юридичну силу як відомчий нормативний акт.

При цьому, позивач у позовній заяві вказує, що при здійсненні розрахунку сум, які підлягають відшкодуванню із відповідача, позивач у тому числі керувався Порядком розрахунку витрат, пов'язаних із утриманням курсантів у вищих навчальних закладах № 419/831/240/605/537/219/534 від 16.07.2007 р., на який посилається скаржник у своїй апеляційній скарзі.

Тобто, спірні правовідносини виникли саме із-за невиконання ОСОБА_2М обовязку щодо трирічного строку відпрацювання після закінчення вищого навчального закладу. Відповідачем це не оспорюється.

Натомість, оспорюється механізм розрахунку витрат. Відповідач вважає, що він має відшкодовувати витрати лише за перші 12 місяців навчання як курсант, який навчався понад встановлені законодавством строки строкової військової служби.

Однак, така позиція відповідача не узгоджується із обставинами справи, доказами наявними в справі, законом і нормативно-правовими актами, які необхідно застосувати в цих спірних правовідносинах.

ОСОБА_2 у апеляційній скарзі посилається на те, що Порядок № 313 від 01.03.2007 р., затверджений постановою КМУ, стосується усіх курсантів, які навчаються у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, в тому числі і тих, які укладали договори з урахуванням Порядку проведення експерименту з підготовки фахівців для МВС, затвердженого наказом № 77/462/263 від 19.05.2011 р., однак цей експеримент не був реалізований і курсанти не направлялися до військових частин для проходження строкової військової служби.

Цей довід заявника не має ніякого відношення до спірних правовідносин, оскільки експериментальна програма передбачала отримання вищої освіти освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» за напрямом підготовки "Правоохоронна діяльність" за схемою "курсант - військовослужбовець - курсант" (розділ І п.1.4) . Натомість відповідач навчався за напрямом підготовки «Право».

ОСОБА_2 закінчив ОДУВС у червні 2012 р., звільнений за власним бажанням із органів внутрішніх справ у серпні 2013 р. Тобто, він не відпрацював три роки після закінчення навчання як того вимагає Договір і Закон.

У силу вимог п.п.3.2 ОСОБА_2 як особа начальницького складу органів внутрішніх справ, яка відмовилася від подальшого проходження служби протягом перших трьох років після закінчення навчання, зобовязаний відшкодувати витрати, повязані з його утриманням у вищому навчальному закладі.

При укладенні та підписанні договору про підготовку фахівця ніяких зауважень із боку відповідача щодо його умов не надходило. Отримавши 23.06.2012 р. відрядження для подальшого проходження служби в УМВС України в Закарпатській області, відповідач знав про те, що йому буде необхідно відпрацювати не менше трьох років за посадою, яка буде призначена Замовником, а у випадку невиконання цього пункту договору відшкодувати усі фактичні витрати на підготовку, які були на нього витрачені протягом усього часу навчання.

Позиція відповідача базується на невірному розумінні норм матеріального права, а тому доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування оскарженого рішення як необґрунтовані, суперечні нормам матеріального права, обставинам справи та письмовим доказам.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. 2. Рішення Іршавського районного суду від 19 травня 2017 року залишити без мін. 3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: