АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Станішевській Б.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

третя особа Захарченко Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Захарченко Тарас Сергійович про визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з

позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилаючись на те, що приблизно у літку 1990 року вона через свою покійну матір познайомилася з ОСОБА_7, яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 На той час ОСОБА_7 проживала разом зі свої сином ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер у 2009 році. Між нею та ОСОБА_7 склалися нормальні відносини, вони часто зустрічалися, спілкувалися та підтримували дружні відносини. На прохання ОСОБА_7 вона надавала їй допомогу у веденні домашнього господарства. Взимку 2010 року ОСОБА_7 запропонувала позивачу доглядати за нею, посилаючись на свій стан здоров"я та похилий вік, на що вона погодилася. 25 січня 2015 року ОСОБА_7 через приватного нотаріуса Київського міського-нотаріального округу Босої Ю.П. уповноважила ОСОБА_1 бути її представником в будь-яких установах, підприємствах, організаціях незалежно від їх підпорядкування та форми власності міста Києва та Київської області та надано право подавати від її імені довідки, документи, заяви та інші повноваження.

Справа № 753/2103/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9315/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Кириченко Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
У подальшому, приблизно у середині липня 2016 року ОСОБА_1 від сусідів по АДРЕСА_1 стало відомо про те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року пішла із життя ОСОБА_7 Про те, що за життя ОСОБА_7 склала заповіт на ім"я позивача, їй відомо не було, і лише під час новорічних свят 2017 року вона випадково від сусідів дізналася про існування заповіту, у зв"язку з чим 09 січня 2017 року зверталась до приватного нотаріуса за консультацією, а 16 січня 2017 року із заявою про прийняття спадщини. 25 січня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Захарченко Т.С. винесено постанову про відмову у прийнятті заяви про прийняття спадщини за заповітом у зв"язку з пропуском строку.

Вважає, що вона з поважних причин пропустила строк, а тому просила суд визначити додатковий строк у два місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07 липня 2017 року позов задоволено.

Визначено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_7 - строком 2 місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування судового збору - 640 грн.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказувала, що незнання ОСОБА_1 про існування заповіту не може бути поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини, а тому не є вагомою підставою для встановлення додаткового строку, що зазначено в листі ВССУ від 16 травня 2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Однак, вказана правова позиція проігнорована судом першої інстанції.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та її представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили ухвалу суду скасувати.

Позивач та її представник заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили залишити рішення без змін.

Третя особа Захарченко Т.С. підтримав доводи апеляційної скарги. Крім того пояснив, що позивач зверталась до нього 09 січня 2017 року за консультацією з питань подачі заяви про прийняття спадщини.

ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не являється родичем для померлої ОСОБА_7 та не належить до кола спадкоємців за законом, вона об"єктивно не могла знати про наявність заповіту на її ім"я, оскільки померла не повідомляла про його складання, а відповідачі по справі, дізнавшись від нотаріуса про існування заповіту не повідомили позивача та не надали її контактні дані нотаріусу, фактично приховавши зазначені обставини, чим позбавили позивача можливості вчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, тому суд дійшов висновку, що строк на звернення із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини пропущений із поважних причини, а отже заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, висновки суду щодо підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_7, 1946 року.

Після смерті ОСОБА_7, 08 липня 2016 року була заведена спадкова справа № 09/2016 до спадкового майна померлої, на підставі поданих заяв племінницями померлої - ОСОБА_6, ОСОБА_3

16 січня 2017 року позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ЗахарченкоТ.С. постановою від 25 січня 2017 року відмовив позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ОСОБА_7 у зв'язку з пропуском строку подачі заяви про прийняття спадщини (а.с. 8).

Статтею 1233 ЦК України встановлено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Звертаючись до суду з позовом позивачка пояснила, що про наявність заповіту дізналась лише на початку 2017 року, а тому, вона, як спадкоємниця за заповітом, у встановлений законом строк не мала змоги звернутись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державний нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов'язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Державний нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховим Судом України у справі № 6-1320цс17 від 23 серпня 2017 року, суд, при розгляді спорів про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, повинен дослідити чи вчиняв державний нотаріус після встановлення ним наявності заповіту спадкодавця дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, чи здійснювався виклик спадкоємця за заповітом, в тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця.

З матеріалів справи вбачається, що на запит приватного нотаріуса Захарченко Т.С. від 12 липня 2016 року, Шістнадцята київська державна нотаріальна контора листом від 21 липня 2016 року повідомила про наявність заповітів, складених від імені ОСОБА_7, а саме від 19 травня 2007 року, 23 грудня 2009 року, 28 грудня 2011 року, 09 вересня 2014 року та надала ксерокопії вказаних заповітів.

Таким чином, нотаріусу було відомо про існування заповіту, складеного ОСОБА_7 09 вересня 2014 року на користь ОСОБА_1, про що повідомив відповідачів, чого не заперечувала в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, приватний нотаріус, після встановлення ним наявності заповіту спадкодавця, не вчинив дії для повідомлення ОСОБА_1 про відкриття спадщини, не викликав позивача, як спадкоємця за заповітом, в тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, з метою належного сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця ОСОБА_7

В матеріалах спадкової справи знаходиться копія газети, в якій 17 січня 2017 року було розміщено оголошення про розшук спадкоємців після померлої ОСОБА_7, тобто оголошення розміщено в газеті вже після спливу строку встановленого законом для прийняття спадщини та після звернення позивача до нотаріуса 09 січня 2017 року та з письмовою заявою про прийняття спадщини 16 січня 2017 року.

Отже, встановивши, що позивачка не являється родичем для померлої ОСОБА_7 та не належить до кола спадкоємців за законом, вона об"єктивно не могла знати про наявність заповіту на її ім'я після померлої, яка не повідомляла про його складання, а приватний нотаріус, виявивши заповіт, не вчинив дій необхідних для повідомлення спадкоємця за заповітом про відкриття спадщини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 пропустила встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини з поважних причин.

Доводи апеляційної скарги про те, що незнання ОСОБА_1 про існування заповіту не може бути поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ця обставина разом з іншими, які встановленні судом, стали суттєвими перешкодами для подання ОСОБА_1 заяви про прийняття спадщини.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Враховуючи все викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права і підстав для його скасування немає.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: