УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі :

Ізмайлової Т.Л., Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 28 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 13 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договорами позики від 07 жовтня 2012 року, 01 грудня 2012 року, 07 березня 2013 року, 11 березня 2013 року на загальну суму 4 337 282 грн 31 коп., з яких: сума основного боргу 1 999 584 грн; 3 % за користування грошовими коштами в розмірі 2 305 949 грн 19 коп.; штраф за порушення терміну повернення коштів у розмірі 12 211 грн 20 коп., пеня за порушення терміну повернення позики в розмірі 19 537 грн 92 коп., а також позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 890 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтував тим, що між ним та відповідачем існують взаємні права та обов'язки, що випливають з договорів позики грошових коштів, укладених між ними у простій письмовій формі 07 жовтня 2012 року на суму 8 600 доларів США та 1 тис. доларів США, разом 9600 доларів США, 01 грудня 2012 року на суму 19 тис. доларів США, 07 березня 2013 року на суму 30 тис. доларів США, 11 березня 2013 року на суму 20 тис. доларів США. Виконуючи умови вказаних договорів, позивач надав відповідачу в позику зазначені грошові кошти, однак ОСОБА_5 вчасно та у спосіб, передбачений договірними відносинами, позичені кошти позивачеві не повернув, що і стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

ОСОБА_4, розраховуючи загальну суму позовних вимог до відповідача у гривні, послався на офіційний курс долара США по відношенню до гривні станом на 20 квітня 2016 року, оскільки предметом вказаних вище договорів позики були грошові кошти надані в позику в доларах США.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача:

- 3 % за користування грошовими коштами в розмірі 2 305 949 грн 19 коп. ґрунтуються на умовах п. 5.4. договорів позик, якими передбачено сплату позичальником 3 % за календарний місяць за користування грошовими коштами одночасно з поверненням всієї суми позики;

- штрафу за порушення терміну повернення коштів у розмірі 12 211 грн 20 коп. ґрунтуються на умовах п. 5.3. договору позики від 07 жовтня 2012 року, якими передбачено сплату позичальником штрафу в розмірі 5 % від неповернутої суми;

- пені за порушення терміну повернення позики в розмірі 19 537 грн 92 коп., ґрунтуються на умовах п. 5.3. договору позики від 07 жовтня 2012 року, якими передбачено сплату позичальником пені у розмірі 0,1 % від неповерненої суми за кожен день затримки.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 28 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 13 жовтня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 4 217 583 грн 78 коп., з яких:

- за договором позики від 07 жовтня 2012 року в розмірі 492 249 грн 05 коп., яка складається з: сума основного боргу - 216 849 грн 80 коп.; відсотки за користування грошовими коштами - 258 051 грн 27 коп.; пеня - 17 347 грн 98 коп.;

- за договором позики від 01 грудня 2012 року в розмірі 1 049 200 грн 07 коп., яка складається з: сума основного боргу - 479 086 грн 79 коп.; відсотки за користування грошовими коштами - 570 113 грн 28 коп.;

- за договором позики від 07 березня 2013 року в розмірі 1 606 852 грн 04 коп., яка складається з: сума основного боргу - 756 452 грн 82 коп.; відсотки за користування грошовими коштами - 850 399 грн 22 коп.;

- за договором позики від 11 березня 2013 року в розмірі 1 069 282 грн 62 коп., яка складається з: сума основного боргу - 504 301 грн 88 коп.; відсотки за користування грошовими коштами - 564 980 грн 74 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 6 699 грн 85 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 13 жовтня 2016 року та змінити рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 28 квітня 2016 року шляхом викладення його резолютивної частини у наступній редакції - позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість в розмірі 479 086 грн 79 коп., з яких: за договором позики від 01 грудня 2012 року суму в розмірі 479 086 грн 79 коп., яка складається з суми основного боргу 479 086 грн 79 коп., стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 4 790 грн 87 коп.

Такі вимоги касаційної скарги заявник обґрунтовує порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального і матеріального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за вказаними вище договорами позики, інші кошти, передбачені умовами договорів, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем доведено належними та переконливими доказами факт наявності між сторонами у справі боргових зобов'язань, підставність вимог до відповідача про повернення стягнутих судами сум, часткової обґрунтованості вимог позивача про необхідність стягнення грошових коштів з відповідача, які ґрунтуються на умовах укладених між сторонами договорів і відповідають положенням ст. ст. 526, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1048-1050 ЦК України, ст. ст. 60, 61 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги та наявні у матеріалах справи документи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій про часткову доведеність та обґрунтованість позову, а тому колегія суддів касаційного суду вважає, що ухвалені у справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими і касаційна скарга підлягає відхиленню.

Крім того, оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 25 листопада 2016 року заявнику відстрочено сплату судового збору за подання касаційної скарги до ухвалення судового рішення у справі, колегія суддів вважає, що з особи, яка подала касаційну скаргу, належить стягнути судовий збір за подачу касаційної скарги.

Зі змісту п. п. 7 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції від 01 вересня 2015 року) вбачається, що за подання касаційної скарги на рішення суду справляється судовий збір, що становить 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Отже, враховуючи категорію справи та ціну позову, розмір судового збору становить 7 308 грн (6 090 грн х 120%).

Таким чином, заявнику необхідно сплатити судовий збір у розмірі 7 308 грн, який повинен бути перерахований за наступними реквізитами: одержувач - УДКСУ у Печерському районі м. Києва; код ЄДРПОУ - 38004897; банк одержувача - ГУ ДКУ у м. Києві; р/р - 0007; МФО - 820019; КЕКД - 22030103; символ звітності банку - 253. У графі платіжного доручення «Призначення платежу» зазначається «Судовий збір за подання касаційної скарги на судові рішення».

Керуючись ст. ст. 332, 335, 337, 345 ЦПК України, Законом України «Про судовий збір», колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 28 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 13 жовтня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь держави судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 7 308 (сім тисяч триста вісім) гривень.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Т.Л. Ізмайлова

Є.П.Євграфова

О.І. Євтушенко