Справа № 396/1967/16-ц
Провадження № 2/396/418/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2017 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Гарбуз Ольга Анатоліївна

за участю секретаря: Пономаренко Р.В., Артеменко В.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Новоукраїнка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фермерського господарства "Омельяненко", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, державний реєстратор об'єднаної територіальної громади при виконавчому комітеті Новоукраїнської міської ради, про визнання правочину недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнаннядоговору оренди земельної ділянки розірваним, в подальшому змінивши та уточнивши позовні вимоги та проситьвизнати правочин недійсним та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги обгрунтовує, що 18 серпня 2015 року вона та ФГ «Омельяненко» уклали договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 5,0855 га кадастровий номер № 3524081:800:02:002:0143, що розташована в с. Іванівка Новоукраїнського району Кіровоградської області. Договір зареєстрований 11.09.2015 року, строк дії договору до 15.11.2026 року.

Відповідно до п.8 Договору відповідач сплачує позивачу щорічну орендну плату в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі, яка складає 4426 грн.

Відповідно до п.9 Договору, орендна плата обчислюється з обов'язковим врахуванням індексації визначених законодавством, орендар має право визначити в односторонньому порядку збільшувати розмір орендної плати. Позивач укладаючи Договір врахував індекс інфляції, ціни по тарифам на житлово-комунальні послуги, та соціально-економічну ситуацію, які існували на момент укладання Договору. Позивач не міг передбачити суттєву зміну обставин, а саме значне погіршення соціально-економічної ситуації, високого рівня інфляції, значного зростання цін, як на продукти харчування так і на житлово-комунальні послуги. За інформацією Державної служби статистики України індекс споживчих цін за 2015 рік становив 143,3 відсотка (лист від 11.03.2016 № 111-5/6-16).

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення, розрахований відповідно до п. 289/2 ст.289 ПКУ, та станом на 1 січня 2016 року становить 1.433 (лист Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 11.01.2016 №6-28-0.22-201 /2-16).

Разом з тим, відповідно до п. 6 підрозділу 6 Перехідних положень ПКУ встановлено, що індекс споживчих цін за 2015 рік, що використовується для визначення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь (ріллі багаторічних насаджень, сіножатей, пасовищ та перелогів), застосовується із зазначенням 120 %. Враховуючи викладене, значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь (ріллі, багаторічних насаджень, сіножатей, пасовищ та перелогів) за 2015 рік становить 1,2. Нормативна грошова оцінка землі позивача на 1 січня 2016 року становить 148 700. 02 гривні * 3 .2= 178 440. 024 гривень.

У 2016 році відбулось значне подорожчання основних товарів та послуг. Рівень інфляції з січня по жовтень 2016 року становив 109, 4 %.

На підставі п.9 Договору, та п.289.2 ст.289 ПКУ, ч. 1 ст. 641 ЦК України позивач направив відповідачу пропозицію укласти додаткову угоду, якою запропонував, у зв'язку з істотною зміною обставин, змінити розмір орендної плати, встановивши її в розмірі 12 % від нормативної грошової оцінки землі. Відповідач ухилився від перегляду умов договору, відповіді на оферту позивача не надіслав.

Також в уточненій позовній заяві позивач зазначає, що вважає, що договір є недійсним, оскільки відповідач в односторонньому порядку, всупереч чинному законодавству визначив орендну плату, а відповідно ЗУ «Про оцінку землі» нормативно грошова оцінка земельної ділянки здійснюється державними експертними установами в сфері землевпорядкування на підставі звіту. Дані про нормативну грошову оцінку оформляються як витяг та на підставі нього складаєтьсяя технічна документація, яка затверджується відповідним органом виконавчої влади та витяг з технічної документації про грошову оцінку земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Зазначає, що однією з істотних умов договору відповідно ЗУ «Про оренду землі» є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним.

Таким чином, внаслідок істотної зміни обставин, відбувається значне порушення балансу майнових прав позивача, у зв'язку з чим позивач звернулася до суду за захистом порушених прав та просить: визнати договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 18.08.2015 року, укладений між ОСОБА_1 та фермерським господарством "Омельяненко" недійсним; витребувати із незаконного володіння фермерського господарства "Омельяненко" належну на праві приватної власності ОСОБА_4 земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 5,0855 га, кадастровий номер 3524081:800:02:002:0143, яка розташована в с.Іванівка Новоукраїнського району Кіровоградської області.

В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити з обставин викладених в позові та уточненях до нього. До пояснень додали, що на час укладення договору оренди позивачці не було відомо, що однією з істотних умов договору відповідно ЗУ «Про оренду землі» є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату

Представник відповідача в судому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, пославшись на доводи, раніше поданого заперечення, пояснивши, що письмові заперечення проти позову підтримує, які обгрунтовує тим, що тлумачення позивачем умов Договору та норм чинного законодавства є хибним. Пунктом 12 Договору сторони погодили, що розмір орендної плати переглядається раз на три роки у разі: зокрема підвищення цін і тарифів, у тому числі внаслідок інфляції. Таким чином, розмір орендної плати може бути переглянуто не раніше 2018 року. Крім того, позивач помилково вважає, що має право в односторонньому порядку збільшувати розмір орендної плати, тоді як відповідно п 9. Договору лише Орендар тобто відповідач може в односторонньому порядку збільшувати розмір орендної плати, що і було зроблено ФГ «Омельяненко» в зв»язку з інфляцією в країні. Позивачка отримувала орендну плату в 2015 році та в 2016 році в розмірі суттєво більшому ніж вказано в Договорі. Зокрема в 2015 році 8653 грн., а в 2016 році 10943 грн.

Орендна плата вираховується відповідно до довідки про грошову вартість земельної ділянки та її площі. На час укладення договору оренди земельної ділянки не передбачалось обов»язкове зазначення нормативно-грошової оцінки землі.

Таким чином, на думку представника відповідача, на даний час у позивача немає жодної правової підстави для звернення до суду з позовом про визнання договору оренди недійсним та витребування майна, просить у позові відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився подано суду заяву про розгляд справи в їх відсутність.

Заслухавши пояснення позивача, представника, покази позивача, допитаної за правилами свідка та представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог потрібно відмовити з наступних підстав.

За вимогами ст.11 ЦПК України- суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть учать у справі.

Ст.13 Закону України «Про оренду землі» визначено поняття договору оренди землі: Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 15 ЗУ Про оренду землі та п. 8 Постанови Кабінету Міністрів № 2073 Про затвердження порядку державної реєстрації договорів оренди землі, у договорі оренди мають бути зазначені істотні умови договору оренди передбачені ст.15 Закону України Про оренду землі. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених ст. 15 Закону України Про оренду земліє підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також визнання договору недійсним відповідно до закону.

Закон України Про оренду землі у ст.15 ч.1 визначає, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди, строк дії договору, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду, умови збереження стану об'єкта оренди, умови і строки передачі земельної ділянки орендарю умови повернення земельної ділянки орендодавцеві, існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки, визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини, відповідальність сторін, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відповідно ч.1, 2 ст. 22 ЗУ "Про оренду землі", в редакції, що діяв на час укладення спірного договору оренди, орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.

Відповідно ч.3 ст. 22 ЗУ "Про оренду землі", розрахунки щодо орендної плати за земельні ділянки, що перебувають у державній і комунальній власності, здійснюються виключно у грошовій формі.

Суд встановив, що між сторонами 18.08.2015 року укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 5,0855 га кадастровий номер № 3524081:800:02:002:0143, що розташована в с. Іванівка Новоукраїнського району Кіровоградської області. Договір зареєстрований 11.09.2015 року. (а.с. 7-8).

Пунктом 8 Договору визначено строк дії договору - до 15 листопада 2026 року. Відповідач сплачує позивачу щорічну орендну плату в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі, яка складала 4426 грн., із зазначенням нормативної грошової оцінки земельної ділянки -148 700.02 грн.(п.5 договору) на час укладення договору оренди земельгної ділянки.

В судовому засіданні встановлено та даного факту позивач не заперечувала, що в 2015 році позивач, отримувала орендну плату в 2015 році та в 2016 році в розмірі суттєво більшому ніж вказано в Договорі, а саме у 2015 році в сумі 8653 грн., з яких отримано пшеницю на суму 2600 грн., ячміень на суму 5127 грн. та готівку 926 грн., у 2016 році в сумі 10 943.00 грн., які отримано готівікою, що підтверджується також довідкою відповідача (а.с.45).

Відповідно до п.9 Договору, орендна плата обчислюється з обов'язковим врахуванням індексації визначених законодавством, орендар має право визначити в односторонньому порядку збільшувати розмір орендної плати. Таким чином, передбачено право, а не обов'язок орендаря на збільшення розміру орендної плати.

Пунктом 12 Договору сторони погодили, що розмір орендної плати переглядається раз на три роки у разі: зокрема підвищення цін і тарифів, у тому числі внаслідок інфляції. Таким чином, розмір орендної плати може бути переглянуто не раніше 2018 року.

Відповідно до п.37. Договору, дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню земельної ділянки, а також інших підстав, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до ст.31 Закону України «Про оренду землі», розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

З умов договору оренди вбачається, що сторони при укладенні Договору оренди земельної ділянки від 18.08.2015 року не обумовили будь-яких додаткових умов для розірвання договору.

Стаття 627 ЦК України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно до ст.ст. 13, 14 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

За змістом ч.1 ст.15 закону «Про оренду землі», однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог стст.46, 11, 17, 19 цього закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Письмова форма договору є виявом волі сторін на укладення договору та підтвердженням досягнутої домовленості щодо його умов.

Частиною 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір являється правочином і на договір поширюється презумпція правомірності правочину, встановлена ст. 204 ЦК України, яка може бути оспорена в судовому порядку.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, закріплені у ст. 203 ЦК України. Зокрема, згідно приписами ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, визначених законом, то такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.13, 5 та 6 ст.203 цього кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК, іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.632 ЦК ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Орендна плата відповідно до ст.21 закону «Про оренду землі» це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, не може бути меншою за розмір земельного податку, що встановлюється законом «Про оплату за землю», та перевищувати 10% їх нормативної грошової оцінки.

Згідно ст. 627, ч.1 ст. 638 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, сторони складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми.

Саме таких правових висновків дійшов Верховний суд України в постанові від 19.02.2014 року по справі №6-162цс13.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

При цьому підписи сторін є одним із обов'язкових реквізитів договору, які саме повинні засвідчувати вільне волевиявлення сторін на укладання договору на певних узгоджених між ними умовах.,

У правових позиціях постанов ВСУ від 25.12.2013 року №6-78цс13, від 02.07.2014 року №6-77цс14ц від 10.09.2014 року №6-110цс14, які є обов'язковими для суду, у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України, зазначається, що визнання недійсними договорів оренди землі не повинні грунтуватися лише на формальних підставах відсутності якоїсь істотної умови у договорі. Для визнання договору недійсним треба, щоб відсутність такої умови порушували права і законні інтереси сторін правовідносин. Якщо відсутність зазначеної умови права орендодавця не порушує, то не має підстав визнавати такий договір недійсним.

В своїй постанові від 09.12.2015 року у справі «6-849цс15 ВСУ зазначив, виклав правову позицію наступним чином:

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

За змістом частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цьогоЗакону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Орендна плата відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, не може бути меншою за розмір земельного податку, що встановлюється Законом України «Про оплату за землю», та перевищувати 10% їх нормативної грошової оцінки.

Частиною першою пункту 289.1 статті 289 ПК України і частиною першою статті 13 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності обов'язково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими та затвердженими нормативами (стаття 1 Закону України «Про оцінку земель»).

Враховуючи вищезазначене, можна дійти висновку, що обов'язок зі сплати орендної плати є нормативно врегульованим і не може визначатися чи змінюватися та припинятися сторонами договору за власним волевиявленням.

Також, саме Закон України «Про оцінку земель» визначає, що грошова оцінка земельних ділянок залежно від призначення та порядку проведення поділяється на два типи: нормативну та експертну.

Нормативну грошову оцінку земельних ділянок здійснюють для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

За результатами проведення нормативної грошової оцінки земель населеного пункту складається технічна документація, яка затверджується сільською, селищною, міською радою. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. За результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки громадяни можуть отримати виключно через Центри надання адміністративних послуг (ЦНАПи), які утворені при місцевих державних адміністраціях та органах місцевого самоврядування.

Якщо йдеться про укладення цивільно-правових угод щодо земельної ділянки, а сторонами угоди є фізичні чи приватні юридичні особи, то вартість земельної ділянки є договірною і визначається сторонами за взаємною згодою. Договірна ціна відповідно до ст. 132 Земельного кодексу України обовязково повинна зазначатись в угодах про перехід права власності на земельні ділянки.

Однак часто необхідно визначити ціну (вартість) земельної ділянки, коли не відбувається перехід права власності на неї, або такий перехід здійснюється, проте не шляхом оплати за неї грошових коштів (дарування, спадкування, міна, внесення земельної ділянки засновником у статутний капітал). Зокрема, ціну земельної ділянки потрібно знати для визначення розміру податків, які підлягають до сплати, орендної плати, державних мит, викупу земельних ділянок та для інших потреб. У цих випадках проводиться оцінка земельної ділянки.

Закон України «Про оцінку земель» визначає систематичність проведення нормативної грошової оцінки земель: нормативна грошова оцінка земельних ділянок відбувається не рідше як один раз на 5-7 років стосовно земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх призначення, та тих, що знаходяться за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

Для отримання інформації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки замовник звертається до районного органу з питань земельних ресурсів та отримує таку інформацію у формі витягу про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Дійсно судом встановлено, що нормативна грошова оцінка окремої земельної ділянки необхідна для: а) визначення розміру земельного податку. Так, Податковий кодекс України до числа загальнообовязкових податків і зборів відносить земельний податок як складову частину плати за землю. Відповідно до п. 271.1.1 ст. 271 Податкового кодексу України, за загальним правилом базою для оподаткування земельної ділянки є нормативна грошова оцінка земельної ділянки.

б) визначення розміру орендної плати земельних ділянок державної та комунальної власності. Нормативна грошова оцінка має значення і для визначення розміру орендної плати земельних ділянок державної та комунальної власності. Так, ст. 288 Податкового кодексу України визначає, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної форми власності не може бути меншою від розміру земельного податку (який визначається, виходячи з нормативної грошової оцінки) для земель сільськогосподарського призначення, і не менше трикратного розміру земельного податку для інших категорій земель.

в) визначення розміру державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок. При укладенні цивільно-правових договорів міни, дарування земельних ділянок, при її спадкуванні базою для визначення державного мита, яке сплачується при нотаріальному посвідченні договору, чи оформленні свідоцтва про право на спадщину є нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

г) визначення втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва. Це втрати, що сплачуються до відповідних бюджетів як відшкодування за вилучення (викуп) земель для потреб, не повязаних із сільськогосподарським та лісогосподарським виробництвом (глава 36 Земельного кодексу України).

д) розробки показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель. Невичерпний перелік цих механізмів визначено ст. 205 Земельного кодексу України.

Під час ухвалення даного рішення, суд бере до уваги правовий висновок ВСУ від 21.09.2016 р. у справі № 6-1512цс16, яким зазначено, що згідно із ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотною умовою договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Ч.2 ст.15 визначено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Разом з тим ч.1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Отже, можна зробити висновок, якщо відсутність у договорі одніє з істотних умов не унеможливила виконання договору, зокрема в частині проведення розрахунків, і сторони протягом певного часу виконували договір погодженим способом, то незгода сторони позивачів з умовою виконання договору не може бути підставою для визнання їх прав порушеними в момент укладення договору та визнання його недійсним з цих підстав.

З аналізу законодавства випливає, що нормативно-грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності.

Відсутність проведення в даному випадку нормативно грошової оцінки не свідчить про порушене право позивача, а відповідно правової позиції ВСУ від 25.12.2013 року №6-94цс13 у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право та з»ясування обставин порушення прав.

Законодавець чітко визначив, що нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності. Така позиція також узгоджується з практикою Верховного Суду України у справі у справі № 6-824цс16 від 11.05.2016 року. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом в постановах від 8.04.2015 у справі №3-41гс15, від 20.05.2015 у справі №3-70гс15 та від 01.07.2015 у справі № 3-297гс15.

Правова позиція висловлена ВСУ у справі за№6-824 цс16 від 11.05.2016 року стосується орендної плати за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, тому не може бути застосована судом при розгляді справи, щодо земельної ділянки, яка належить позивачу на праві приватної власності.

Під час розгляду даної справи ні позивачкою, допитаною також за правилами свідка, ні її представником не надано доказів які б підтверджували факт порушення прав чи законних інтересів позивачки, яка не була позбавлена права замовити у органу виконавчої влади провестинормативно- грошову оцінку земельної ділянки, яка належить їй на праві приватної валасності, на спростування твердження, що в договорі оренди невірно визначено розмір орендної плати та нормативно грошова оцінки земельної ділянки за кадастровим №:02:002:0143, яка належить позивачці та остання разом із представником наполягають, що не замовлялася відповідачем, чого представник відповідача також і не заперечує. Представник відповідача посилався на довідку видану відділом Держземагенства у Новоукраїнському районі від 04.02.2015 року №228/03/17-15, яка підтверджує проіндексовану грошову оцінку 1 га орних земель на території Іванівської с/ради колишнього КСП"Іванівське", де і знаходиться спірна земельна ділянка, чого ніхто і не заперечує, яка була використана при укладеннідоговору оренди.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача та її представника та врахувати норми ст. 218 ЦК України, відповідно до змісту абзацу другого ч. 1 ст. 218 ЦК України, вбачається, що не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину, тому до показів ОСОБА_1, допитаної за клопотанням її представника, суд відносаиться критично, в силу ст. 218 ч.1 ЦК України.

Згідно правовій позиції, висловленій Судовою палатою у цивільних справах ВСУ під час розгляду справи № 6-118цс13, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

На підставі ст. 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що при вирішенні судом спору про визнання договору недійсним з підстав відсутності у сторони волі на його укладення правове значення має наявність такої волі на момент досягнення сторонами договору згоди в належній формі з усіх істотних умов договору, а не на момент його державної реєстрації, вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов.

Суд приходить до висновку, що сторони врегулювали в договорі свої відносини на власний розсуд, як це передбачено статтею 6 ЦК України, виконували умови договору узгодженим способом, зокрема, відповідач сплачував орендну плату за землю, а позивачка упродовж усього часу отримували орендну плату (в більшому розмірі), що нею не заперечується.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до наданих пояснень, свідчень та матеріалів справи суд не знаходить, що дані відносини не містять ознак, які б свідчили про безпідставне володіння відповідачем власністю позивача, а тому і забороняти вчиняти дії, які можуть порушувати право позивача суд не може, оскільки використання земельної ділянки на підставі договору оренди для ведення сільськогосподарського товарного виробництва передбачено ЗК, ЗУ «Про оренду землі» та умовами договору від 18.08.2015 року.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Але власник (орендодавець) відповідно до ст. 24 ЗУ «Про оренду землі» не має права і вчиняти дії по перешкоджання орендарю у користуванні об'єктом оренди.

Оскільки Договір оренди земельної ділянки від 18.08.2015 року укладено строком до 15 листопада 2026 року, то підстав для застосування ст. 412 ЦК України для припинення права користування земельною ділянкою не має.

Ст. 10 ч. 3 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ст. 60 ч. 2, 3 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Враховуючи встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позивачка та її представник не надали належних доказів, в обгрунтування зявлених позовних вимог, тому суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими і як наслідки такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вирішує питання про судові витрати, які відповідно до ч.1, 3 п.3 ст. 79 ЦПК України складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Взв»язку з відмовою суду в задоволенні позовних вимог, на підставі ст.88 ЦПК України та ст. 5 Закону країни «Про судовий збір» понесені позивачем судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.11, 60, 61 ч. 1, 88, 209, 212 215 ЦПК України, ст. ст. 15, 19 Закону України "Про оренду землі", ст.202 Земельного Кодексу України, Постановою КМ України від 25.12.1998 року Про затвердження Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, ст. ст. 640, 216, 651-654 ЦК України, Постанова Пленуму Веховного Суду України №9 від 06.11 2009 року, суд ,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до фермерського господарства "Омельяненко", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, державний реєстратор об'єднаної територіальної громади при виконавчому комітеті Новоукраїнської міської ради про визнання договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 18.08.2015 року, площею 5,0855 га кадастровий номер 3524081:800:02:002:0143, яка розташована в с. Іванівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, укладеного між ОСОБА_1 та фермерським господарством "Омельяненко" недійсним та витребування із незаконного володіння- фермерського господарства "Омельяненко" належну на праві приватної власності ОСОБА_4 земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 5,0855 га, кадастровий номер 3524081:800:02:002:0143, розташованої в с.Іванівка Новоукраїнського району Кіровоградської області - відмовити за необгрунтованістю позовних вимог.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до апеляційного суду Кіровоградської області через Новоукраїнський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: О. А. Гарбуз