Провадження № 2/243/2694/2017
Справа № 243/4485/17
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

02 листопада 2017 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Кузнецова Р.В.,

при секретареві Малиновській І.Ю.,

за участю:

позивачки ОСОБА_1,

відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Слов'янська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

17 травня 2017 року до Словянського міськрайонного суду звернулась ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 19 лютого 2016 року між нею та відповідачкою був укладений договір позики, згідно із яким ОСОБА_2 отримала від неї у борг грошові кошти в розмірі 3 600,00 доларів США., зобовязавшись повернути їх в строк до 19 травня 2016 року. Втім, до теперішнього часу, борг позивачці не повернутий. Вимоги позивачки щодо повернення вказаних грошових коштів відповідачка ігнорує. Оскільки добровільно грошові кошти ОСОБА_2 не повертає, позивачка вимушена була звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішенням яким стягнути з відповідачки на її користь суму боргу в розмірі 3 600,00 доларів США.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 зазначила, що грошові кошти в сумі 3 600,00 доларів США вона насправді позичила сину відповідачки ОСОБА_3, що стверджується відповідними розписками останнього від 11 вересня 2013 року про отримання ним від ОСОБА_1 3 300,00 доларів США, та від 19 вересня 2013 року про отримання ним від ОСОБА_1 300,00 доларів США. Вказані грошові кошти, на загальну суму 3600,00 доларів США, позивачка особисто передала, а ОСОБА_3 особисто прийняв від неї. Грошових коштів відповідачці ОСОБА_2 позивачка не позичала. У звязку із тим, що ОСОБА_3 виїхав до зони проведення антитерористичної операції м. Донецьк, на його прохання, відповідачкою ОСОБА_2 19 лютого 2016 року була складена розписка про отримання нею 3600,00 доларів США від позивачки, однак фактично, жодних грошових коштів від ОСОБА_1 вона не отримувала. Розписка відповідачкою була складена на прохання її сина ОСОБА_3, який переконував, що поверне борг передаючи грошові кошти через матір. Із даним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду, оскільки рішення суду від 21 березня 2016 року про стягнення з ОСОБА_3 на її користь суми позики в розмірі 3600,00 доларів США, що еквівалентно 94344,34 грн., до теперішнього часу залишаться невиконаним.

Відповідачка ОСОБА_2, у судовому засіданні пояснення надала аналогічні наведеним позивачкою, зазначивши, що жодних грошових коштів від позивачки вона не отримувала. Зі слів сина ОСОБА_3, відповідачці стало відомо, що він позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в суму 3 600,00 доларів США. Відповідачка склала розписку від 19 лютого 2016 року про отримання нею грошових коштів від позивачки, на прохання її сина ОСОБА_3, який переконував, що поверне борг. Вказана розписка була складена нею добровільно, оскільки вона була переконана, що позику син поверне. Про існування розписок сина від 11 вересня 2013 року про отримання ним від ОСОБА_1 3 300,00 доларів США, та від 19 вересня 2013 року про отримання ним від ОСОБА_1 300,00 доларів США, вона не знала.

Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) встановив наступне.

Як вбачається із розписки від 11 вересня 2013 року між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_3, був укладений договір позики, відповідно до якого позивачка передала ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 3300,00 доларів США, а ОСОБА_3 зобовязався повернути вказані грошові кошти в строк до 01 червня 2014 року (а.с. 36).

Крім того, 19 вересня 2013 року між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_3, був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав від позивачки грошові кошти в розмірі 300,00 доларів США, і зобовязався повернути вказані грошові кошти в строк до 19 листопада 2013 року, що стверджується відповідною розпискою (а.с. 36).

Як вбачається із позовної заяви від 10 лютого 2016 року, ОСОБА_1 звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовом до ОСОБА_3 з тих підстав, що 11 вересня 2013 року між нею та ОСОБА_3 був укладений договір позики, відповідно до якого позивачка передала ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 3300,00 доларів США, а ОСОБА_3 зобовязався повернути грошові кошти в строк до 01 червня 2014 року. На підтвердження укладення договору позики ОСОБА_3 була складена розписка. 19 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, відповідно до якого позивачка передала ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 300,00 доларів США, а ОСОБА_3 зобовязався повернути грошові кошти в строк до 19 листопада 2013 року (а.с. 34).

В матеріалах справи також міститься судова повістка про виклик відповідача ОСОБА_3 в судове засідання з розгляду вказаної цивільної справи № 2/243/973/2016 (а.с. 32).

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 21 березня 2016 року було встановлено, що 11 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, відповідно до якого позивачка передала ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 3300,00 доларів США, а ОСОБА_3 зобовязався повернути грошові кошти в строк до 01 червня 2014 року. На підтвердження укладення договору позики ОСОБА_3 була складена розписка. 19 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, відповідно до якого позивачка передала ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 300,00 доларів США, а ОСОБА_3 зобовязався повернути грошові кошти в строк до 19 листопада 2013 року. Судом позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про стягнення суми боргу були задоволені. З ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 було присуджено до стягнення суму боргу в розмірі 3300,00 доларів США, що еквівалентно - 85616,97 грн., за договором позики від 11 вересня 2013 року, та 300,00 доларів США, що еквівалентно - 7783,36 грн. за договором позики від 19 вересня 2013 року, та судовий збір за звернення до суду в сумі 944,01 грн., а разом, 94 344 грн. 34 коп. (а.с. 45).

На підставі вказаного рішення суду Словянським міськрайонним судом був виданий виконавчий лист № 2/243/973/2016; № 243/1253/16-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 85616,97 грн., за договором позики від 11 вересня 2013 року, та 7783,36 грн. за договором позики від 19 вересня 2013 року, а також судового збору в сумі 944,01 грн., а всього - 94 344 грн. 34 коп. (а.с. 33).

19 лютого 2016 року в своїй розписці ОСОБА_2 було зазначено, що нею отримано від позивачки ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 3 600,00 доларів США, та повернути їх ОСОБА_2 зобовязалась в строк до 19 травня 2016 року (а.с. 24).

До теперішнього часу, грошові кошти в сумі 3600,00 доларів США позивачці залишаються не повернутими.

Вказані обставини сторонами не оспорюються, ними визнаються. У звязку із цим, суд відповідно до ст. 61 ЦПК України, визнає вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За правилами ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що грошові кошти в сумі 3600,00 доларів США позивачка ОСОБА_1 відповідачці ОСОБА_2 не позичала. Розписка відповідачки від 19 лютого 2016 року про отримання від позивачки грошових коштів була нею складена без передання їй позивачкою будь-яких грошових коштів. Наведене сторонами не оспорюються, та особисто було визнано ними у судовому засіданні.

Зазначені обставини свідчать про безгрошовість даної розписки.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (постанова Верховного Суду України від 18.09.2013р. №6-63 цс13 ).

Отже, оскільки судом встановлено, що за договором позики від 19 лютого 2016 року про отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 3600,00 доларів США, фактично гроші не були передані ОСОБА_2, то таким чином, договір позики від 19 лютого 20176 року був складений без додержання вимог ст. 1046 ЦК України, оскільки позикодавець не передав у власність позичальникові грошові кошти (або інші речі, визначені родовими ознаками), а тому вказаний договір є неукладеним, та зобовязання ОСОБА_2 щодо повернення коштів за вказаним договором не виникло.

Судом достовірно встановлено, що грошові кошти в сумі 3600,00 доларів США були передані позивачкою ОСОБА_3, про що ним були складені відповідні договори позики, та у звязку із чим, у нього виникли зобовязання щодо повернення вказаних грошових коштів позивачці. Рішенням суду від 21 березня 2016 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 було присуджено до стягнення вказану суму боргу в розмірі 3600,00 доларів США, та на примусове виконання вказаного рішення судом був виданий виконавчий лист.

З огляду на викладене, суд зазначає, що позивачка скористалася своїм правом на звернення до суду за захистом свого порушеного права. При цьому, як видно із змісту рішення, її вимоги про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 3600,00 долав США судом були задоволені. Рішення набрало законної сили і звернуто до примусового виконання.

До компетенції суду першої інстанції не входить можливість надання оцінки висновкам, викладеним в рішенні суду, яке набрало законної сили, та їх переоцінки, що на думку суду відповідає принципу обовязковості рішення суду, передбаченому ст.14 ЦПК України, а також процесуальній визначеності рішення суду.

Згідно із ст.ст. 526, 527, 530, 532 ЦК України, зобовязання повинно бути виконане належними сторонами, у встановлений договором або законом строк, у встановленому місці, встановленим у договорі чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позивачкою при зверненні до суд із даним позовом був сплачений судовий збір розмір якого становить 952 грн. 99 коп.

За правилами ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного та, керуючись статтями 1045, 1046, 1047, 1048, 1049 Цивільного кодексу України, статтями 10, 11, 27, 31, 58, 60, 79, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_4