Справа № 369/8685/16-ц
Провадження № 2/369/3074/17
16.06.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі
головуючої судді Ковальчук Л.М.,
при секретарі Рябець А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів, інфляційних збитків, три відсотки річних,
У вересні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про стягнення процентів, інфляційних збитків, 3 % річних, посилаючись на те, що 25 листопада 2009 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно умов якого ОСОБА_2 отримала у борг грошові кошти в розмірі 45 000 доларів США.
Рішенням апеляційного суду Київської області від 16 грудня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на його корись 592 932,43 грн..

При зверненні з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу він не заявляв вимог щодо стягнення з неї трьох відсотків річних, інфляційних збитків та процентів за користування грошовими коштами.

ОСОБА_2 рішення суду не виконала, борг не повернула.

Керуючись вимогами ст. ст. 525, 599, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 611, 625, 1050 ЦК України позивач ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь інфляційні збитки за період заборгованості з жовтня 2013 року по травень 2016 року 430309,44 грн., три відсотки річних за період прострочення 01 травня 2013 року по 31 серпня 2016 року у розмірі 57 638,33 грн., проценти від суми позики нараховані за період з 01 січня 2014 року по 29 липня 2016 року в розмірі 252 772,52 грн..

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 інфляційні збитки в розмірі 430 309,44 грн., 3 % річних в розмірі 57 638,33 грн., проценти від суми позики в розмірі 252 772,52 грн. та судові витрати в розмірі 7250 грн..

У травні 2017 року позивач ОСОБА_1 подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 інфляційні збитки в розмірі 494 740,80 грн., 3 % річних в розмірі 69 033 грн., нараховані проценти в розмірі 330 888,45 грн. та понесені судові витрати.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник не зявилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, до суду від представника позивача надійшла заява, в якій представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити, розгляд справи просила провести у відсутності позивача та його представника.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не зявилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. До суду від представника відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку з неможливістю представнику відповідача прибути у судове засідання. Однак подане клопотання представника відповідача є необґрунтованим та не підтверджене належними доказами, тому суд не вважає дану обставину поважною для відкладення розгляду справи.

Оскільки представник позивача в поданій до суду заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, а відповідач неодноразово належним чином повідомлялася про дату, час і місце розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли боргові зобовязання. Так, позичальник ОСОБА_2 отримала в борг від ОСОБА_1 за договором позики від 25 листопада 2009 року грошові кошти в розмірі 45 000 доларів США.

ОСОБА_2 зобовязання за договором позики не виконала та не повернула ОСОБА_1 грошові кошти.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 16 грудня 2015 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 575 280 грн. за договорами позики та заборгованість за процентами, що становить 17652,43 грн., а всього 592 932,43 грн., у задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 16 грудня 2015 року встановлено, що на підтвердження виникнення правовідносин між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем 2 ОСОБА_2 від 25 листопада 2009 року, з якого вбачається, що ОСОБА_2 отримала в борг у ОСОБА_1 45 000 доларів США, які зобовязувалась повернути протягом 60 днів за першою вимогою ОСОБА_1, крім того, на зворотному аркуші додатково є розписка на тих же умовах про отримання ще 25 000 доларів США.

Згідно вимог ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно вимог ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання.

У відповідності до вимог ст. 625 ЦК України позивач ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 нараховані проценти, три відсотки річних та інфляційні збитки, як встановлену відповідальність за порушення грошового зобов»язання.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як зазначив позивач у своїй позовній заяві та було встановлено судом, 25 листопада 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно умов якого ОСОБА_2 отримала у борг грошові кошти у розмірі 45 000 доларів США.

З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачу ОСОБА_2 за період прострочення з 01 січня 2014 року по 14 травня 2017 року нараховано проценти у розмірі 330 888 грн. 45 грн.; за період з 01 травня 2013 року по 01 січня 2017 року нараховано 3 % річних у розмірі 69 033,61 грн., а також за період з жовтня 2013 року по березень 2017 року нараховано інфляційні збитки у розмірі 494 740,80 грн..

Суд, вивчивши наявні матеріали справи дійшов висновку про задоволення вимог позивача ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 на його користь заборгованості по нарахованих відсоткам за період з 01 січня 2014 року по 14 травня 2017 року в розмірі 330 888,45 грн., а також 3 % річних нарахованих за період з 01 травня 2013 року по 30 квітня 2017 року у розмірі 69 033,61 грн..

Щодо стягнення нарахованих позивачем інфляційних втрат за період з жовтня 2013 року по березень 2017 року у розмірі 494 740,80 грн. суд відмовляє з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами був укладений договір позики в іноземній валюті, а саме в доларах США.

Згідно норм Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначене у гривні.

Вказана правова позиція викладена в рішенні Верховного суду України від 28 березня 2012 року у справі № 6-36736вов10.

За вказаних обставин суд відмовляє у стягненні з відповідача на користь позивача нарахованих інфляційних втрат у розмірі 494 740 грн. 80 коп., у звязку з тим, що між сторонами був укладений договір позики в іноземній валюті. В даному випадку позивач ОСОБА_1 помилкового застосував положення закону, який регулює порядок сплати боргу, визначеного договором у гривні.

Також, слід зазначити, що в наданому розрахунку інфляційних збитків позивач помилково вказав суму боргу в національній валюті гривні в розмірі 575 280 грн., яка була стягнута з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за рішенням апеляційного суду Київської області від 16 грудня 2015 року, та на підставі якої був здійснений розрахунок, оскільки договір позики між сторонами був укладений в іноземній валюті США.

Враховуючи, що між сторонами був укладений договір позики в іноземній валюті суд відмовляє в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь нарахованих інфляційних втрат у розмірі 494 740,80 грн..

Понесені витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 526, 546, 549, 550, 551, 625, 629, 1048 ЦК України, ст. ст. 60, 88, 209, 212-215, 218, 224, 226 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 нараховані проценти у розмірі 330 888,45 грн., три відсотки річних у розмірі 69 033,61 грн., а всього 399 922,06 грн..

У решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 8000 грн..

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.