Справа № 323/1862/16-ц
№ провадження 2/323/533/17
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

14.07.2017 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі

головуючого - судді Мінаєва М.М.,

при секретарі - Тахтаул А.Л.,

в присутності

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зобовязання прибрати огорожу на межі земельних ділянок,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_3, в якому просив зобовязати відповідача прибрати бетонну огорожу висотою 2,5 м. що знаходиться на межі земельних ділянок за адресою Запорізька область, м. Оріхів, вул. Запорізька, 13-б, та вул. Запорізька, 15.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що він є власником земельної ділянки по вул. Запорізькій, 15, у м. Оріхів Запорізької області. Відповідачу на праві власності належить земельна ділянка за адресою Запорізька область, м. Оріхів, вул. Запорізька, 13-б. На межі цих ділянок зі сторони відповідача встановлена огорожа з бетонних плит. Оскільки рівень земельної ділянки позивача є нижчим за рівень земельної ділянки відповідача, зі сторони позивача висота вказаної огорожі складає 2,8 м, а зі сторони відповідача від 1,8 м. до 2 м. Наявність цієї огорожі створює позивачу перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою, тому що не відбувається провітрювання цієї земельної ділянки, внаслідок чого посаджені позивачем овочеві культури гинуть. Крім того, частина підпорок цієї огорожі порушена та похилена в бік земельної ділянки позивача, між ними росте амброзія, внаслідок чого існує загроза обвалення огорожі на земельну ділянку позивача, що може потягнути заподіяння шкоди життю та здоровю позивача. Своєї згоди на встановлення цієї огорожі позивач не надавав, вона встановлена за відсутності проектної документації і з порушенням правил добросусідства, визначених у ст. 103 Земельного кодексу України, ст. 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів». Зазначені обставини, на думку позивача, є достатніми для покладання на відповідача обовязку прибрати огорожу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої вимоги підтримав повністю, пославшись на факти та норми права, викладені позовній заяві. Крім того, позивач пояснив, що намагається добитися справедливості у порушеному ним питанні з самого початку встановлення спірної огорожі, тобто з 2006 року. Так, у 2008 році він вже звертався до суду з вимогою прибрати цю огорожу, зазначивши у позові до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (батька і сина), що вона знаходиться на межі його земельної ділянки та земельної ділянки за адресою Запорізька область, м. Оріхів, вул. Запорізька, 13/1. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 18.11.2008 року на цих осіб був покладений обовязок прибрати спірну огорожу. Однак при виконанні цього рішення виявилось, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 приховали від позивача та суду, що насправді спірна огорожа знаходиться на межі земельних ділянок № 15 та № 13-б по вул. Запорізькій у м. Оріхів. Це призвело до того, що державний виконавець, встановивши, що ніякої бетонної огорожі на межі земельних ділянок № 15 та № 13/1 по вул. Запорізькій немає, дійшов висновку, що Рішення апеляційного суду Запорізької області від 18.11.2008 року було виконане, і закінчив відповідне виконавче провадження. З цієї ж причини було закрите кримінальне провадження, розпочате за ознаками ухилення від виконання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вказаного рішення. Водночас, протягом всього часу існування спору між позивачем та ОСОБА_3, комісії, що створювались виконавчим комітетом Запорізької міської ради для розгляду численних звернень позивача за захистом своїх прав, фіксували, що бетонна огорожа, знесення якої добивається позивач, як стояла, так і стоїть, незважаючи на зміну адрес. Саме під час роботи цих комісій, а також у звязку з проведенням досудового розслідування у згаданому кримінальному провадженні, позивачу стало відомо, що насправді бетонна огорожа, яку він вимагає прибрати, знаходиться на межі його земельної ділянки та земельної ділянки по вул. Запорізькій, 13-б. Тому позивач був змушений ще раз звернутись до суду за захистом своїх прав.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, забезпечивши участь у ньому свого представника.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав повністю. В обґрунтування заперечень проти позову представник відповідача послався на те, що законодавством, чинним на час встановлення спірної огорожі (а це 2006 рік), не було передбачено ані обовязкового узгодження цього з позивачем, ані обовязкового розроблення проектної документації, ані обовязкового отримання будь-яких дозволів чи узгоджень від органів державної чи та (або) місцевого самоврядування. Як мала архітектурна форма, спірна огорожа є обєктом правовідносин у сфері благоустрою, правове регулювання якої, у свою чергу, належить до компетенції органів місцевого самоврядування. Технічні та будівельні норми та правила, що стосуються встановлення огорож, також мали і мають відсилання до правил, які мають встановлюватись органами місцевого самоврядування. Однак станом на час встановлення огорожі Оріхівською міською радою чи його виконавчим комітетом не було встановлено жодних правил чи обмежень у питанні зведенні огорож на межі земельних ділянок. Крім того, представник відповідача посилався на те, що при встановленні спірної огорожі не були порушені й правила добросусідства, оскільки немає жодного доказу створення позивачу незручностей у виді затінення, задимлення, неприємних запахів, шумового забруднення, які у вичерпному переліку передбачені у ст. 103 ЗК України. Спірна огорожа встановлена за рахунок території, що належить до земельної ділянки відповідача. ОСОБА_5 чинним законодавством, межові огорожі мають перебувати у спільному користуванні власників відповідних земельних ділянок, а тому відповідач, як власник цієї огорожі, не може бути обмежений у своєму праві власності.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані ними докази, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні відносини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0636 га за адресою Запорізька область, м. Оріхів, вул. Запорізька, б. 15, з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», кадастровий номер :01:009:0078, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 480328, виданим на підставі рішення Оріхівської міської ради від 03.09.2002 року.

Згідно Плану меж земельної ділянки позивача, що є додатком до вказаного Державного акту, на межі від точки Б до точки В земельна ділянка позивача межує, зокрема, із земельною ділянкою з адресою м. Оріхів, вул. Запорізька, 13-б (кадастровий номер :01:009:0024) площею 0,241 га з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства». Ця земельна ділянка була виділена у приватну власність ОСОБА_4 на підставі Рішення Оріхівської міської ради від 21.07.2005 року 64, про що був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 115510.

У 2006 році попереднім власником ОСОБА_4 на межі земельної ділянки по вул. Запорізькій, 13-б, та земельної ділянки по вул. Запорізькій, 15, була встановлена спірна огорожа, яка являє собою, за термінологією представника відповідача, європаркан із залізобетонних плит на підпорках.

Факт наявності цієї спірної огорожі на межі вказаних земельних ділянок сторонами не оспорюється, а тому суд вважає його встановленим в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України.

Сторонами також не оспорюється, що земельна ділянка позивача знаходиться нижче земельної ділянки відповідача. При цьому той факт, що висота спірної огорожі (паркан) від рівня земельної ділянки позивача складає 2,8 м, а від рівня земельної ділянки відповідача від 1,8 до 2,0 м, підтверджується замірами, зробленими представниками виконавчого комітету Оріхівської міської ради, відомості про що викладені у листі цього органу місцевого самоврядування від 22.11.2016 року (вих. № 1589/02-01-16), а також в ОСОБА_2 розгляду заяв ОСОБА_1 від 08.02.2016 року, складеному комісією з представників виконавчого комітету Оріхівської міської ради та Оріхівської райдержадміністрації.

Цим же ОСОБА_2 було зафіксовано, зокрема, що частина підпорок вказаної огорожі порушена та похилена в бік земельної ділянки ОСОБА_1

В подальшому земельна ділянка за адресою м. Оріхів, вул. Запорізька, 13-б, перейшла у приватну власність ОСОБА_3 на підставі Договору дарування № 1771 від 17.12.2011 року, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 283573. Станом на час звернення ОСОБА_1 з даним позовом та на час розгляду справи вказана земельна ділянка залишається власністю відповідача ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що взимку 2017 року брав участь у в огляді спірної огорожі та може підтвердити, що вона знаходиться на межі земельних ділянок позивача та відповідача, перевищує 2 м у висоту та 16 м у довжину.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що між земельними ділянками, що належать ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дійсно стоїть огорожа бетонна, це одна і та ж огорожа, за яку відбувається спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 з 2008 року і до сьогодні, незважаючи на зміну поштових адрес, та між одними і тими самими ж земельними ділянками, іншої огорожі між цими земельними ділянками немає.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що дійсно він разом з комісією виїжджав на місце, де проживає ОСОБА_1 та було встановлено, що на межі між земельними ділянками ОСОБА_3 та ОСОБА_1 стоїть бетонна огорожа, металева сітка відсутня, щодо зміни поштової адреси йому нічого невідомо.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що між земельними ділянками, що належать ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дійсно стоїть огорожа бетонна, це одна і та ж огорожа, за яку відбувається спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 з 2005 року до сьогодні, незважаючи на зміну поштових адрес, та між одними і тими самими ж земельними ділянками, між цими земельними ділянками сітка «рабіца» відсутня.

Відповідно до відповіді Виконавчого комітету Оріхівської міської ради від 22.11.2016 року про надання інформації щодо вирішення конфліктної ситуації між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 з питання бетонної огорожі з підпорками по межі земельних ділянок по вулиці Запорізькій, 15 та вул.Запорізькій,13б повідомляє, що дана конфліктна ситуація щодо правомірності будівництва вказаної бетонної огорожі з підпорками, розмежування земельних ділянок, порушення добросусідства з 2005 року і по сьогодні неодноразово розглядалася в судовому порядку суддями різних інстанцій, на засіданні виконавчого комітету, комісійне за участю представників відділення поліції, державної архітектурно - будівельної інспекції у Запорізькій області, начальника відділу - головного архітектора ОСОБА_5 та депутатів Оріхівської міської ради. Між земельними ділянками по вул.Запорізькій,13б та Запорізькій, 15 у м.Оріхові встановлено бетонну огорожу з підпоркою з плит:

Це одна і та ж огорожа, за яку відбувається спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 з 2005 року і по сьогодні, незважаючи на зміну поштових адрес, та між одними і тими самими ж земельними ділянками./а.с.148/.

Відповідно до листа Оріхівської міської ради від 16.07.2013 року , в якому вказано, що земельна ділянка по вул..Запорізькій ,15 у м.Оріхові, що знаходиться у приватній власності гр.ОСОБА_1, межує з земельною ділянкою по вул..Запорізькій ,13/3 , що знаходиться у приватній власності гр..ОСОБА_10 та ОСОБА_11, вздовж якої встановлено огорожу з шиферу та сітки «рабіца», і земельною ділянкою по вул..Запорізька .13б, що знаходиться у приватній власності гр.ОСОБА_3, гр..ОСОБА_4 вздовж якої і встановлена бетонна огорожа з підпорками висотою більше 2 м на тому ж самому місці, незважаючи на зміну поштових адрес чи власників земельних ділянок/а.с.14/.

Згідно відповіді Оріхівської міської ради Запорізької області від 03.10.2014 року №1122/02/01/15 земельна ділянка по вул..Запорізька.15 у м. Оріхів, що знаходиться у приватній власності гр..ОСОБА_1 межує з земельною ділянкою по вул..Запорізькій 13б, що знаходиться у приватній власності гр..ОСОБА_3, гр..ОСОБА_4,вздовж якої встановлена бетонна огорожа з підпорками висотою більше 2 м. Бетонна огорожа з підпорками висотою більше 2 м яка стояла на одному і тому ж самому місці так і стоїть, не зважаючи на зміну поштових адрес чи власників земельних ділянок - по межі двох земельних ділянок по вул..Запорізькій,13(колишня адреса), а тепер вул..Запорізька,13б та вул..Запорізька 15./а.с.19/.

Вирішуючи питання про правомірність встановлення спірної огорожі на межі земельних ділянок позивача та відповідача, а також про обґрунтованість позовних вимог, суд виходить з такого.

Як випливає із змісту п. 9 ч.1, ч. 2 ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», огорожі є різновидом малих архітектурних форм та є елементом благоустрою.

Як зазначено у листі Державної архітектурно-будівельної інспекції від 24.04.2015 року № № 40-203-19/3733, планування окремої земельної ділянки, будівництво на ній будівель та споруд власниками або користувачами здійснюється з урахуванням законних інтересів інших власників або користувачів земельних ділянок, будівель і споруд. Також враховуються містобудівні та планувальні вимоги, обмеження щодо гранично допустимої висоти будинків, мінімально допустимої відстані від об'єктів, які проектуються, до меж земельної ділянки, існуючих будівель, споруд та огорожі. Встановлення огорожі на межі між сусідніми землекористувачами регламентується ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».

У п. 3.19 цього документу передбачено, що поверховість забудови, граничні розміри житлових будинків, площа забудови, вимоги до господарських будівель, їх складу, огорожі ділянок, благоустрою території встановлюються місцевими правилами забудови в залежності від розміру ділянок, умов інженерного обладнання, інсоляції будинків та територій, інших нормативних вимог, регіональних традицій

При цьому санітарними нормами СН 441-72 «Вказівки з проектування огорожі майданчиків і ділянок підприємств, будівель і споруд», які були чинними на час встановлення спірної огорожі, передбачено, що висота огорожі має бути не більше 2 м від рівня поверхні землі (не враховуючи висоту огорожі, яка служить підпірною стінкою). При цьому нижня частина огорожі може бути глухою, її висота не повинна перевищувати 0,75 м, верхня частина огорожі має бути прозорою (відношення глухих частин огорожі до прозорих не повинно перевищувати 50%).

Санітарні норми СН 441-72 «Вказівки з проектування огорожі майданчиків і ділянок підприємств, будівель і споруд» як окремий документ втратили чинність із введенням в дію Національного стандарту України ДСТУ-Н Б В.2.6-188:2013 «Настанова з проектування огорож майданчиків і ділянок підприємств, будівель і споруд (СН 441-72*, MOD)». Цей Національний стандарт був затверджений наказом Мінрегіону України від 14.01.2014 року та введений в дію з 01.11.2014 року, але за змістом він відтворює Санітарні норми СН 441-72.

Відтак, вказані санітарні норми були обовязковими для виконання на час встановлення спірної огорожі (2006 рік), на час набуття відповідачем права власності на спірну земельну ділянку, а також залишаються обовязковими на час розгляду цієї справи.

Відповідно до п. п. 1-3 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов'язані утримувати в належному стані обєкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих обєктів територію; дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів; не порушувати права і законні інтереси інших суб'єктів благоустрою населених пунктів.

Станом на час встановлення спірної огорожі у м. Оріхові ще не були затверджені правила благоустрою.

У Правилах благоустрою, забезпечення чистоти, порядку і тиші у м. Оріхові, затверджених Рішенням Оріхівської міської ради Запорізької області № 02 від 20.09.2007 року, не було встановлено конкретних правил та просторових обмежень при будівництві огорож, а містилось лише посилання на те, що таке будівництво має відбуватись відповідно до «Правил забудови міста».

Водночас, відповідно до п. 6. 13 Правил благоустрою міста Оріхів, затверджених Рішенням Оріхівської міської ради Запорізької області від 14.07.2016 року № 11, на обєктах благоустрою забороняється встановлювати паркан (огорожу) по межі сусідніх ділянок вище 1,8 м від поверхні землі. Паркан (огорожа) не повинен бути суцільним для достатнього провітрювання та освітлення сусідньої ділянки, площа прозору повинна складати не менше 30% площі паркану (огорожі).

З наведеного випливає, що ці Правила благоустрою враховують вказані вище санітарні норми.

Таким чином, сукупність наведених вище обставин свідчить про те, що спірна огорожа не відповідає санітарним нормам з моменту її встановлення та на час розгляду справи судом, оскільки ця огорожа (паркан) є суцільною, вищою за 2,0 м та не має прозорої верхньої частини.

Відповідно до ч. 4 ст. 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов'язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають. Аналогічна норма передбачена й у п. 3.2 Правил благоустрою міста Оріхів, затверджених Рішенням Оріхівської міської ради Запорізької області від 14.07.2016 року № 11.

Виходячи з цього, відповідач, як власник спірної огорожі, має обовязок дотримуватись вимог, встановлених відповідними правилами благоустрою, тобто привести належне йому майно у відповідність з чинними вимогами благоустрою.

Крім того, суд погоджується з доводами позивача про те, що спірна огорожа встановлена з порушенням правил добросусідства між землекористувачами, встановлених ст. 103 Земельного кодексу України.

Так, цією статтею передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Із змісту ч. 1 ст. 103 ЗК України випливає, що перелік незручностей у користуванні земельною ділянкою, які мають вважатися порушеннями правил добросусідства, не є вичерпним. При цьому позивач посилається на конкретні незручності: через відсутність належного провітрювання належної йому земельної ділянки, чому перешкоджає спірна огорожа, він втратив можливість належним чином вирощувати овочі, які гинуть.

Ці доводи ОСОБА_1 вже були предметом оцінки суду та були покладені в основу висновків, на яких ґрунтувалось Рішення апеляційного суду Запорізької області від 18.11.2008 року про зобовязання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 прибрати спірну огорожу. Внаслідок допущеної позивачем помилки в адресі однієї із земельних ділянок, на межі яких стоїть спірна огорожа (Запорізька, 13/1 замість Запорізької, 13-б), це рішення не могло бути виконане. Однак висновки апеляційного суду Запорізької області про те, що спірна огорожа була встановлена з порушенням правил добросусідства, зберігають своє юридичне значення.

Крім того, з наданих позивачем документів випливає, що частина підпорок вказаної огорожі порушена та похилена в бік земельної ділянки позивача. Це видно також й на фотографії спірної огорожі, яка є додатком до протоколу огляду, проведеного 20.01.2017 року під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000115 від 29.10.2015 року.

Суд вважає, що наведена обставина переконливо свідчить про те, що станом на час звернення позивача до суду та станом на час розгляду справи не виключається те, що майну, а. можливо, й здоровю позивача, загрожує небезпека у випадку руйнування спірної огорожі.

Відповідно до ст. 1163 Цивільного кодексу України фізична особа, життю, здоров'ю або майну якої загрожує небезпека, а також юридична особа, майну якої загрожує небезпека, мають право вимагати її усунення від того, хто її створює. ОСОБА_5 змістом ст. 1164 ЦК України, у разі неусунення загрози життю, здоров'ю, майну фізичної особи або майну юридичної особи заінтересована особа має право вимагати вжиття невідкладних заходів щодо усунення загрози; відшкодування завданої шкоди; заборони діяльності, яка створює загрозу.

Представник відповідача, заперечуючи проти позову, наполягав на тому, що відповідач є власником спірної огорожі, а тому не може бути поза своєю волею обмежений у реалізації свого права власності, а також не мав і не має обовязку узгоджувати свої дії з приводу спірної огорожі з будь-якою іншою особою.

Однак суд виходить з положень ст. 319 ЦК України, якими передбачено, зокрема, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, але при цьому він має додержуватись моральних засад суспільства, не використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Також у ч. 4 ст. 319 ЦК України зазначено, що власність зобовязує.

На підставі досліджених доказів та аналізу встановлених у справі обставин суд приходить до висновку, що у спірних відносинах відповідач викладених у ст. 319 ЦК України повною мірою не дотримується, оскільки ігнорує зміни у правилах благоустрою й не приводить своє майно у відповідність з ними, а також безвідповідально ставиться до небезпеки, яку створює спірна огорожа позивачу.

При цьому суд бере також до уваги, що відповідач є безпосереднім учасником конфлікту з позивачем з приводу спірної огорожі принаймні з 2008 року, оскільки він вже був співвідповідачем у справі за позовом ОСОБА_1 про прибрання спірної огорожі, однак, діючи недобросовісно, не повідомив позивача та суд про те, що позивач помиляється в адресі місцезнаходження цієї огорожі, що призвело до багаторічної тяганини у вирішенні цього конфлікту.

Як підсумок, на переконання суду, окрім викладених вище формально юридичних підстав, міркування справедливості, розумності та добросовісності, як загальні засади цивільного законодавства, також вимагають задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України на відповідача мають бути покладені всі витрати, понесені позивачем у звязку з розглядом цієї справи.

Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 319, 1163, 1164 Цивільного кодексу України, ст. 103 Земельного кодексу України, ст. ст. 17, 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», керуючись ст. ст. 1, 4, 59-61, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зобовязання прибрати огорожу на межі земельних ділянок, задовольнити повністю.

Зобовязати ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт СА № 609897, виданий Оріхівським РВ УМВС України в Запорізькій області 10.01.1998 року, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) прибрати огорожу, що знаходиться на межі між належною йому на праві власності земельною ділянкою за адресою: Запорізька область, м. Оріхів, вул. Запорізька, 13-б (кадастровий номер :01:009:0024), та земельною ділянкою за адресою: Запорізька область, м. Оріхів, вул. Запорізька, 15 (кадастровий номер :01:009:0078), яка належить на праві власності ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), та становить собою європаркан із залізобетонних плит на підпорках загальною висотою 2,8 м зі сторони земельної ділянки за адресою Запорізька область, м. Оріхів, вул. Запорізька, 15 (кадастровий номер :01:009:0078).

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт СА № 609897, виданий Оріхівським РВ УМВС України в Запорізькій області 10.01ж.1998 року, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, Запорізька область, м. Оріхів, вул. Запорізька, 15) судовий збір у розмірі 1146,80 грн. (одна тисяча сто сорок шість грн. 80 коп.)

Повний текст рішення складений 14.07.2017 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Запорізької області через Оріхівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі, якщо рішення було ухвалене без участі особи, яка його оскаржує, - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_12