Провадження № 2/219/2024/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2017 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Конопленко О.С.

за участю секретаря Троян Л.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Бахмут цивільну справу за позовною заявою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_1» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Мзії Напоївни, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 Мзії Напоївни, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 212Б/08-9 від 03 квітня 2008 року на загальну суму 22292,64 грн., стягнення з відповідачів солідарно витрат по сплаті судового збору у сумі 222,93 грн. та інформаційних послуг у розмірі 120,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 03 квітня 2008 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 Мзією Напоївною був укладений кредитний договір № 212Б/08-9, за умовами якого позивач надав ОСОБА_3 кредит в сумі 15000,00 грн. зі сплатою 24 процентів річних, щомісячною сплатою комісії в сумі 0,00 грн., та кінцевим терміном погашення по 02 квітня 2011 року. В забезпечення зобовязання ОСОБА_3 за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_5 був укладений договір поруки від 03 квітня 2008 року, згідно якого поручитель солідарно відповідає перед кредитором за виконання боржником зобовязань в повному обсязі за кредитним договором, який було укладено між позивачем та ОСОБА_3 та додаткових договорів до нього. ОСОБА_3 всупереч кредитного договору та вимогам чинного законодавства України, не сплатила та не сплачує по теперішній час щомісячні платежі на повернення кредиту, у строк, встановлений кредитним договором, зокрема, відповідно до графіку погашення кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості. Зобовязання ОСОБА_3 щодо сплати кредиту, відсотків за користування кредитом та комісії за кредитним договором виконувались з порушенням умов договору та залишаються такими по теперішній час. ОСОБА_3 неодноразово повідомлялась про порушення умов кредитного договору в телефонному режимі та поштовими відправленнями, але всупереч умовам кредитного договору неодноразово затримувала сплату кредиту та відсотків за кредитом. Кредитним договором передбачено право позивача вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів за користування ним у випадку невиконання або неналежного виконання відповідачем (позичальником) своїх зобовязань за кредитним договором, договором застави. Згідно з розрахунком заборгованості по кредитному договору, що додається, загальний розмір невиконаних зобовязань ОСОБА_3 перед позивачем станом на 23 вересня 2010 року становить 22292,64 гривень та складається з: заборгованості за кредитом у сумі 13496,03 грн.; несплачених процентів за користування кредитом у сумі 6599,30 грн.; комісії 0,00 грн.; плати за пропуск платежів в сумі 2197,31 грн.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином судовими повістками, які були направлені відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України на адресу за місцем її останньої реєстрації. Від неї не надійшло заперечень на позовну заяву, клопотань про відкладення слухання справи або про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_6 до судового засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, при цьому представником зазначено, що він заперечує проти задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитом та просить застосувати строк позовної давності як до поручителя 6 місяців.

На підставі ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами. Які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі.

Так, судом встановлено, що 03 квітня 2008 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 Мзією Напоївною укладено кредитний договір № 212Б/08-9. Відповідно до п. 1.1. вказаного договору банк надав ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 15000 гривень в порядку і на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього, що можуть бути укладені в майбутньому і що складатимуть невідємну частину цього договору. Згідно пунктів 1.3, 1.4 кредитні кошти надаються строком по 02 квітня 2011 року включно, а за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 24 процентів річних. Кредитні кошти надані банком ОСОБА_3 після набуття чинності договором та з урахуванням певних умов, в тому числі укладання між банком та поручителем договору поруки. Також кредитним договором визначено порядок виконання боргових зобовязань ОСОБА_3 перед банком та відповідальність сторін за невиконання умов договору (а.с. 7-11).

03 квітня 2008 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_5 укладено договір поруки, за яким ОСОБА_5 солідарно відповідає перед банком за виконання ОСОБА_3 зобовязань у повному обсязі за кредитним договором № 212Б/08-9 від 03 квітня 2008 року. Відповідно до розділу 3 договору поруки у випадку невиконання зобовязань по кредитному договору та даному договору ОСОБА_3 і ОСОБА_5 відповідають перед банком як солідарні боржники, при цьому у разі невиконання ОСОБА_5 своїх зобовязань за цим договором, остання сплачує банку пеню за кожний день прострочення виконання зобовязань, яка обчислюється в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в перший день виникнення невиконаного зобовязання. Порука припиняється на підствах та у порядку, що передбачений чинним законодавством та цим договором. Поручитель погодилась з тим, що при внесенні будь-яких змін у кредитний договір в тому числі, якщо такі зміни збільшують обсяг відповідальності поручителя або відбулась новація зобовязання, такі зміни розповсюджуються на цей договір і на поручителя і не є підставою для припинення поруки (а.с. 13-14).

Банк зі свого боку виконав свої зобовязання та надавав відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 15000 гривень, проте остання станом на 23 вересня 2010 року не виконує належним чином обовязки за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість на загальну суму 22292,64 грн., в тому числі: кредит 13496,03 грн., відостки 6599,30 грн., комісія за РО 0,00 грн., плата за пропуск платежів 2197,31 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 212Б/08-9 від 03 квітня 2008 року (а.с. 6).

У звязку із змінами у діючому законодавстві, ВАТ «ВіЕйБі Банк» 18 травня 2010 року у Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців зареєстровано зміни найменування юридичної особи. ПАТ «ВіЕйБі Банк» є повним правонаступником ВАТ «ВіЕйБі Банк».

Відповідно рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 березня 2015 року № 63 розпочата процедура ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_1» з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладі фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб з 20 березня 2015 року та призначено Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_1» ОСОБА_2 строком на 1 рік з 20 березня 2015 року по 19 березня 2016 року включно (а.с. 92).

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22 лютого 2016 року № 213 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» на два роки до 19 березня 2018 року включно та повноваження ліквідатора ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_2 строком на два роки по 19 березня 2018 року включно (а.с. 93).

Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-АК № 766507, виданого 07 червня 2012 року відділом ЗАЦС Красногвардійського району Комітету у справах ЗАЦС Уряду Санкт-Петербурга, ОСОБА_5 після укладення шлюбу присвоєно прізвище «Макарова» (а.с. 65).

Статтею 627 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що відповідно до статті 6 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Згідно зі ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Згідно п. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення умов договору.

Відповідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання боржник повинен відшкодувати збитки, тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитом є обґрунтованими.

Представником відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_6 заявлено клопотання щодо застосування до договору поруки позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє субєктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обовязок боржника за договором.

Правила частини четвертої статті 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобовязання встановлений не був.

Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобовязання за договором поруки у звязку з припиненням такого зобовязання поручителя.

Однак останній платіж за договором № 212Б/08-9 здійснено у жовтні 2008 року. Отже фактично позивач дізнався про порушення свого права після не отримання ним щомісячного платежу тобто в листопаді 2008 року за кредитним договором що передував останньому місяцю останнього платежу. При цьому до суду з позовом позивач звернувся лише 27 вересня 2010 року про що свідчить штамп вхідної кореспонденції суду.

За змістом речення першого та третього статті 559 ЦК України кредитор повинен встигнути звернутись до поручителя з вимогою про виконання останнім свого обовязку за договором поруки, у тому числі в примусовому порядку.

Разом із тим за змістом другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України у разі, якщо строк договору поруки не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить до поручителя вимоги.

Правова природа зобовязання у всіх випадках, передбачених статтею 559 ЦК України, є тотожною.

Вимога кредитора до поручителя полягає в реальному виконанні зобовязання за боржника, оскільки така вимога може бути заявлена лише в разі невиконання боржником своїх зобовязань та настання строку виконання основного зобовязання.

Виходячи з тотожної природи зобовязань, які регулюються реченнями першим і третім частини четвертої статті 559 ЦК України та реченням другим частини четвертої цієї статті, правову конструкцію частини четвертої статті 559 ЦК України, викладену в одному абзаці, ототожнює правову природу усіх зобовязань, преклюзивність строку дії договору поруки, необхідно дійти висновку, що такою вимогою може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку, оскільки предявлення іншої вимоги суперечить правовій природі поруки як строкового зобовязання.

Відповідно на вказані строки не поширюється положення частини пятої статті 267 ЦК України про захист судом порушеного права у разі, коли строк позовної давності пропущений із поважних причин.

Вищевикладене повністю узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України від 20 квітня 2016 року у справі про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 лютого 2014 року, згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки. Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобовязаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обовязок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобовязань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобовязання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості предявити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобовязання за договором поруки слід предявити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Отже, сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, так само як закінчення строку, установленого договором поруки, та закінчення одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до поручителя з позовом.

Разом із тим позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та пятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання.

Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непредявлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обовязки сторін за цим договором слід вважати припиненими.

Отже, непредявлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обовязку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням.

Також треба зазначити, що звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у звязку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у звязку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Слід зауважити, що у даній справі між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 дійсно було укладено договір поруки 03 квітня 2008 року (а.с. 13-14), згідно якого поручитель солідарно відповідає перед кредитором за виконання ОСОБА_3 зобовязань у повному обсязі за кредитним договором № 212Б/08-9 від 03 квітня 2008 року, який було укладено між кредитором та боржником та боржнику надано кредит в сумі 15000 грн. на споживчі потреби із сплатою процентів за ставкою 24% річних, терміном повернення 02 квітня 2011 року. Вказані зобовязання поручителя є безумовними і ніяких умов, крім передбачених даним договором не потребують. Разом з тим, договором поруки не визначено строки його закінчення.

Отже, в задоволені вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитом до відповідача ОСОБА_4 слід відмовити.

Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи та журналом судового засідання.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню дише в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 Мзії Напоївни заборгованості за кредитним договором № 212Б/08-9 від 03 квітня 2008 року в сумі 22292,64 грн.

Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобовязання за кредитним договором та надав ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 15000 грн. Проте, відповідач ОСОБА_3 свої зобовязання не виконала, у звязку з чим утворилась заборгованість станом на 23 вересня 2010 року на загальну суму 22292,64 грн.

Згідно пунктів 1.3. та 1.4. кредитного договору № 212Б/08-9 від 03 квітня 2008 року, кредитні кошти надаються строком по 02 квітня 2011 року включно, при цьому за користування кредитними коштами встановлюється плата у розмірі 24 % річних (а.с. 7).

В цій частині кредитний договір недійсним не визнано.

З огляду на викладене, враховуючи, що ОСОБА_3 неналежним чином не виконує зобовязання за кредитним договором, у звязку з чим виникла заборгованість, суд дістається висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення указаної заборгованості лише із боржника ОСОБА_3

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в звязку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 222,93 гривень та інформаційних послуг у сумі 120,00 гривень.

Керуючись ст.ст. 6, 261, 256, 509, 526, 530, 536, 543, 546, 553, 554, 559, 610, 611, 612, 625, 627, 629, 631, 651, 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 31, 59, 60, 88, 208-209, 212 -215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_1» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Мзії Напоївни, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 Мзії Напоївни, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_1» (, юридична адреса: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27Т) заборгованість за кредитним договором № 212Б/08-9 від 03 квітня 2008 року в сумі 22292 (двадцять дві тисячі двісті девяносто дві) гривні 64 копійки.

Стягнути з ОСОБА_3 Мзії Напоївни, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_1» (, юридична адреса: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27Т), судові витрати по сплаті судового збору в сумі 222 (двісті двадцять дві) гривні 93 копійки та інформаційних послуг у сумі 120 (сто двадцять) гривень 00 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.С.Конопленко