Справа № 369/2403/17 Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/3710/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 33 21.11.2017
УХВАЛА

Іменем України

21 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді:ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
з участю секретаряОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 08 листопада 2016 року сталось ДТП. Винним у даній пригоді було визнано відповідача ОСОБА_5 У результаті ДТП йому було заподіяно матеріальну шкоду. У встановленому порядку він повідомив страхову компанію, яка сплатила йому страхове відшкодування. Разом з тим, страховою виплатою не покривається шкода, повязана з втратою товарної вартості транспортного засобу. Тобто шкода в розмірі 31 393,33грн. має бути відшкодована відповідачем, як реальні збитки. У добровільному порядку відповідач відмовляється відшкодувати заподіяну йому шкоду. Просив суд стягнути з ОСОБА_5 на відшкодування матеріальної шкоди 31 393,33 грн.; на відшкодування витрат по оплаті оцінки в розмірі 1200 грн.; судові витрати по оплаті правової допомоги та судового збору покласти на відповідача.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 травня 2017 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 на відшкодування шкоди 31 393,33 грн., витрати за проведення оцінки 1200 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт - відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. При цьому посилався на те, що позивачем не надано належних доказів щодо завдання позивачу матеріальної шкоди, оскільки звіт № 823 від 26.11.2016 про оцінку вартості збитку, завданого внаслідок пошкодження транспортного засобу, складений субєктом оціночної діяльності ОСОБА_7, не містить жодної інформації щодо погіршення зовнішнього вигляду. Необхідність проведення ремонтних робіт не може безумовно свідчити про втрату товарної вартості транспортним засобом і бути підставою для її нарахування і відшкодування.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 листопада 2016 року водій ОСОБА_5 в с. Софіївська Борщагівка по вул. Шалімова-Соборна, керуючи автомобілем НОМЕР_1, був не уважним, проїхав перехрестя на забороняючий червоний сигнал світлофора, не надав перевагу в русі автомобілю НОМЕР_2, який рухався з вул. Шалімова на зелений сигнал світлофора, внаслідок цього допустив зіткнення з автомобілями НОМЕР_3 та «VOLKSWAGEN», д.н.з. НОМЕР_4. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_5 порушив п.п. 2.3.(б), 8.7.3.(е) Правил дорожнього руху України і вчинив правопорушення.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 листопада 2016 року ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та підданий адміністративному стягненню. Дана постанова не оскаржувалась.

Також, з матеріалів справи вбачається, що власником автомобіля «MAZDA», державний номерний знак НОМЕР_5, є ОСОБА_6.

Між ОСОБА_6 та ПрАТ СК «АХА Страхування» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №961112а6кг від 02 листопада 2016 року та виплачено страхове відшкодування в розмірі 136 741,45 грн.

Згідно звіту №823 про оцінку вартості збитку від 26 листопада 2016 року, власнику автомобіля «MAZDA», державний номерний знак НОМЕР_5, проведеного ФОП ОСОБА_7 вартість відновлювального ремонту складає 159 600,17 грн., втрата товарної вартості 31 393,33 грн.

Задовольняючи позов частково суд першої інстаніцї виходив з того, що втрата товарної вартості в розмірі 31 393,33 грн., що було визначено Звітом №823 про оцінку вартості збитку є реальними збитками, які слід стягнути з винуватця ДТП, оскільки ВТВ не відшкодовується страховою компанією.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 1188 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з пунктом 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з'єднань і захисних властивостей покриттів у звязку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.

Відповідно до підпункту 8.6.1 пункту 8.6 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).

Тобто, величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ.

Підпунктом 8.6.2 пункту 8.6 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).

Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

У висновку про оцінку КТЗ може міститись інформація про причину фізичного зносу, який виникає в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту, а також про те, чи внаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду нараховано величину втрати товарної вартості (пункт 8.6 Методики), чи збігається величина втрати товарного вигляду з величиною втрати товарної вартості, що має значення для вирішення справи про відшкодування шкоди, повязаної із втратою товарного вигляду (товарної вартості), і підлягає встановленню судом. У цьому випадку підлягають з»ясуванню також питання про необхідне фарбування окремих складників КТЗ у разі їх заміни та про те, чи погіршує зовнішній вигляд КТЗ така заміна (підпункт «е» підпункту 8.6.2 ункту 8.6 Методики).

Таких по суті висновків дійшов і Верховний суд України в своїй постанові від 24 травня 2017 року у справі №753/12620/14-ц.

Системний аналіз указаних положень законодавства та п.п. 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Методикою передбачено можливість і порядок обчислення показника втрати товарної вартості колісного транспортного засобу як складової загального розміру майнової шкоди, яка завдана власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП. Оскільки від сплати відповідного відшкодування законодавством звільнено страховика, то його згідно зі статтями 1166, 1188, 1194 ЦК України може бути стягнуто з особи, яка завдала шкоду.

Саме до такого правового висновку прийшов Верховний Суд України при розгляді справи № 6-49цс14 від 04 червня 2014 року.

Крім того, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року розглянув справу № 6 - 2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним.

На підтвердження визначення розміру шкоди, спричиненої внаслідок пошкодження транспортного засобу позивач долучив звіт, складений суб?єктом оціночної діяльності, що має відповідні ліцензії та дозволи на проведення автотоварознавчих досліджень. Відповідно до калькуляції до звіту №823 під час проведення ремонтних робіт при заміні деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, що впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, а отже, втрата товарної вартості була нарахована відповідно до Методики.

Надання таких доказів не суперечить вимогам ст.ст. 57, 212 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.64 цього Кодексу письмовими доказами є будь-які документи акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Отже, ухвалюючи рішення про стягнення на користь позивача величини втрати товарної вартості автомобіля, суд першої інстанції правильно посилався на висновки звіту №823 про оцінку вартості збитку від 26 листопада 2016 року, відповідно до яких вартість втрати товарного вигляду пошкодженого автомобіля розрахована експертом на підставі формули, зазначеної вище Методики та дорівнює 31 393,33 грн., з урахуванням ринкової вартості автомобіля, порівняної з вартістю відновлюванного ремонта.

Натомість, заперечуючи проти висновків викладених у Звіті №823 про оцінку вартості збитку від 26 листопада 2016 року відповідач жодного належного та допустимого доказу на їх спростування не надав. При цьому, судом, відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України стороні відповідача роз»яснювалося його права та обов»язки щодо подачі доказів та попереджувалося про наслідки невчинення процесуальних дій.

Таким чином, якщо позивач на підтвердження розміру шкоди надає висновок спеціаліста, а відповідач заперечуючи проти цього розміру, і після виконання судом вимог ч.4 ст.10 ЦПК України не надає ніяких доказів на підтвердження своїх заперечень, суд відповідно до вимог ст.ст.212, 213 ЦПК України ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів.

За таких обставин, колегія суддів, враховуючи норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, а також встановлені обставини справи, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення із відповідача втрати товарної вартості автомобіля позивача у розмірі 31 393, 33 грн.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги щодо неналежності як доказу поданого позивачем звіту, то в силу неведених вище норм права та висновків колегії суддів вони до уваги не приймаються.

Крім того, не заслуговують на увагу, на думку колегії суддів, і додані відповідачем у суді апеляційної інстанції документи, що стосуються правовідносин між ПрАТ «СК «АХА Страхування» та ОСОБА_5, оскільки вони, в розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України не є належними та допустимими доказами, які свідчать про неправильність висновків викладених у Звіті, який було подано позивачем.

При таких обставинах, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовані всі обставини справи, доказам дана належна правова оцінка, а постановлене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, і підстави для його скасування відсутні.

Крім того, колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки, доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи і її відхилено, то стягненню з апелянта на користь позивача підлягають судові витрати в розмірі 1 300 грн., які були витрачені позивачем на розгляд справи у суді апеляційної інстанції та є підтвердженими належними та допустимимими доказами (а.с. 118-120).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 травня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 судові витрати по справі в розмірі 1300 (одна тисяча триста) грн.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.О. Журба

ОСОБА_2