Ухвала

іменем україни

21 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Євграфової Є.П.,Карпенко С.О.,
Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, правонаступником якої є ОСОБА_7, до Люботинської міської ради Харківської області, ОСОБА_8, третя особа - Друга державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області, про визнання права власності на житловий будинок, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 06 листопада 2008 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 24 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2008 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області, ОСОБА_8 про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1. В обгрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_9, після смерті якого ІНФОРМАЦІЯ_2 спадкоємцями стали вона та її син ОСОБА_8 Після смерті ОСОБА_9 відкрилася спадщина, в тому числі на домоволодіння АДРЕСА_1. В період з 1956 року до 1986 року позивач разом зі своїм чоловіком ОСОБА_9 на земельній ділянці, наданій для будівництва побудували згідно проекту житловий будинок літ. А-1, веранду літ. «а», льох літ. «ап.», крильце літ. «а1» та самовільно побудували житловий будинок літ. «Б-1», веранду літ. «б», сарай літ. «Б», вбиральню літ. «Г», душ літ. «Д», сарай літ. «Е» , льох літ. «еп». Заяв про прийняття спадщини до нотаріальної контори ні вона, ні відповідач ОСОБА_8 не подавали, фактично прийнявши спадщину, бо вони зареєстровані та мешкають у спірному будинку. На час звернення до суду з позовом позивач оформила документи в Люботинському БТІ, архітектурно-планувальному бюро. Згідно рішення № 61 Люботинської міської Ради на 30 сесії 5 скликання надано дозвіл на розміщення самовільно побудованого житлового будинку літ. «Б-1» та господарських будівель: веранди літ. «б», вбиральні літ. «Г», душа літ. «Д», сараю літ. «Е», льоху літ. «еп» в складі домоволодіння на земельній ділянці, площею 1200 кв.м, який використовується для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за згаданою адресою. Згідно довідки Люботинського БТІ № Р-17680 від 20 березня 2008 року житловий будинок зареєстровано на праві особистої власності в цілому за ОСОБА_9, на підставі договору на право побудови будинку, посвідченого Люботинською держнотконторою 13 лютого 1953 року, реєстр № 229. Позивач просила визнати за нею право власності в цілому на 1/2 частини житлового будинку літ. «А-1» та житлового будинку літ. «Б-1» з надвірними будівлями: верандою літ. «а», льохом літ. «ап.», ганком літ. «а1», верандою літ. «б», сараєм літ. «Б», вбиральнею літ. «Г», душем літ. «Д», сараєм літ. «Е», льохом літ. «еп», в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та 1/2 частину житлового будинку літ. «А-1» та житлового будинку літ. «Б-1» з надвірними будівлями як за забудовником.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 06 листопада 2008 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено. Визнано за ОСОБА_6 в цілому право власності на домоволодіння на 1/2 частину житлового будинку літ. «А-1» та житлового будинку літ. «Б-1» з надвірними будівлями: веранду літ. «а», льох літ. «ап», крильце літ. «а1», веранду літ. «б», сарай літ. «Б», вбиральню літ. «Г», душ літ. «Д», сарай літ. «Е», льох літ. «еп» в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2. Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частини житлового будинку літ. «А-1» та житлового будинку літ. «Б-1» з надвірними будівлями як за забудовником, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 24 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_10 задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, яка є правонаступником ОСОБА_6, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що єдиними спадкоємцями за законом є позивач та відповідач ОСОБА_8, які фактично прийняли спадщину після смерті ОСОБА_9, які мають право на спірне майно.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що судом першої інстанції не було перевірено коло спадкоємців, які мають право на спадщину за померлим ОСОБА_9, а також наявності заповіту складеного ним за життя.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_9

Відповідно до довідки Люботинського БТІ від 20 березня 2008 року № Р-17680, будинок АДРЕСА_1 зареєстровано на праві особистої власності в цілому за ОСОБА_9 на підставі договору на право побудови будинку, посвідченого Люботинською держнотконторою 13 лютого 1953 року в реєстрі за № 229. Крім того на земельній ділянці збудований другий житловий будинок, який дозволений рішенням виконкому, але в бюро не зареєстрований (а.с. 4).

Рішенням Люботинської міської ради Харківської області на 30 сесії 5 скликання від 26 лютого 2008 року № 61 надано дозвіл на розміщення самовільно побудованого житлового будинку літ. «Б-1» та господарських будівель: веранди літ. «б», вбиральні літ. «Г», душа літ. «Д», сараю літ. «Е», льоху літ. «еп» в складі домоволодіння на земельній ділянці, площею 1200 кв.м, який використовується для обслуговування вищевказаного житлового будинку, господарських будівель та споруд у АДРЕСА_1, без прийняття в експлуатацію, як будівлю побудовану до введення в дію ДБН А. З 1-3-94. Рекомендовано право власності на житловий будинок, господарські будівлі і споруди оформити в судовому порядку (а.с. 17).

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_9 був батьком ОСОБА_10 За життя, 17 березня 1995 року ним складено заповіт, який було посвідчено державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори. Згідно з заповітом він заповідав належне йому майно своїй дочці - ОСОБА_10.

Державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори 02 вересня 1997 року заведено спадкову справу, а 25 квітня 1998 року ОСОБА_10 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2, грошовий вклад.

Згідно із ст. 534 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Статтею 548 ЦК УРСР, в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин, передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Виходячи з положень ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції в порушення ст. ст. 212-215 ЦПК України належним чином не встановив фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що будинок літ. «А-1», розташований на земельній ділянці, відведеній для його будівництва на підставі договору на право будівництва та безстрокового користування земельною ділянкою від 06 лютого 1953 року, проте не перевірив чи є будинок літ. «Б-1» з надвірними спорудами спадковим майном, не з'ясував чи належав будинок літ. «А-1» на праві спільної сумісної власності, позивачеві, як забудовнику та чи входить до спадкової маси після смерті ОСОБА_9 Відповідно до рішення Люботинської міської ради Харківської області 30 сесії 5 скликання від 26 лютого 2008 року № 61 та технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, складеного 12 листопада 2007 року Люботинським БТІ, будинок літ. «Б-1» з надвірними спорудами побудований у 1983 році та є самочинним будівництвом. Вказаним рішенням надано дозвіл на розміщення самочинно побудованого житлового будинку літ. «Б-1» з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 ОСОБА_6 та ОСОБА_8

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, апеляційний суд не встановив у повному обсязі фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у рішенні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд зауважив, що судом першої інстанції не звернуто уваги на витяг зі спадкового реєстру (заповітів/спадкових договорів) (а.с. 70), з якого вбачається, що 17 березня 1995 року нотаріусом Восьмої Харківської нотаріальної контори посвідчено заповіт, який зберігається у Державному нотаріальному архіві у м. Харкові, залишивши поза увагою, що у даному витязі не зазначено конкретних даних відносно якої особи цей запит формувався. У витязі зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 163991993 зазначено серед іншого і інформація відносно ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, який не є спадкодавцем у даній справі. Зазначаючи, що оскарженим рішенням суд першої інстанції позбавив заявника ОСОБА_10 права на спадщину, апеляційний суд не перевірив належним чином яке саме майно на момент смерті ОСОБА_9 належало йому на праві власності, з огляду на те, що ОСОБА_9 з 22 грудня 1979 року перебував у шлюбі з ОСОБА_11, а ОСОБА_10 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3.

Також судами попередніх інстанцій залишено поза увагою, що позивачем позов заявлено до виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області, а не до Люботинської міської ради, як зазначено у судових рішеннях, проте не з'ясовано чи є даний орган місцевого самоврядування юридичною особою.

При новому розгляді справи судам необхідно визначитись з характером спірних правовідносин, роз'яснити позивачеві право на залучення до участі у справі всіх спадкоємців після смерті ОСОБА_9, перевірити яке саме майно входить до спадкової маси, зокрема, ким, коли побудовано, у зв'язку зі смертю відповідача ОСОБА_8 з'ясувати чи допускають правовідносини правонаступництво.

Ураховуючи те, що фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, судові рішення судів першої та апеляційної інстанції не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 06 листопада 2008 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 24 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Є.П. Євграфова
Т.Л. Ізмайлова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова