У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Мирненської сільської ради Калинівського району Вінницької області, ОСОБА_5, третя особа - Калинівський структурний підрозділ комунального підприємства «Вінницьке обласне об'єднання бюро технічної інвентаризації», про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Мирненської сільської ради Калинівського району Вінницької області, ОСОБА_4, третя особа - Калинівський структурний підрозділ комунального підприємства «Вінницьке обласне об'єднання бюро технічної інвентаризації», про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 6 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Калинівської нотаріальної контори 15 грудня 1978 року, за нею, а також ОСОБА_6 та ОСОБА_5 визнано право власності в рівних частинах (по 1/3 частини) на майно ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами№ АДРЕСА_1. В свою чергу ОСОБА_7 майно належало на підставі рішення народного суду Калинівського району від 23 лютого 1978 року за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про розподіл майна колгоспного двору, відповідно до якого за ОСОБА_7 визнано право власності на 33 % будинку, загальною вартістю 2 310 рублів, а за ОСОБА_8 з урахуванням малолітньої дитини ОСОБА_5 на 67% будинку загальною вартістю 4 690 рублів.

Зазначає, що вона зверталася до Калинівського структурного підрозділу комунального підприємства «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» за реєстрацією права власності відповідно до свідоцтва про право на спадщину, але їй було відмовлено в реєстрації у зв'язку з неправильним написанням в свідоцтві її по-батькові, адреси будинку, а також у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на об'єкт нерухомості.

Оскільки ОСОБА_6 і ОСОБА_8 померли, а вона позбавлена права володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, просила визнати за нею правовласності на 1/9 частини зазначеного житлового будинкуз господарськими будівлями і спорудами заспадщиною за законом після смерті ОСОБА_7 відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Калинівської нотаріальної контори Коваль А.М. 15 грудня 1978 року.

У серпні 2016 року ОСОБА_5 визнав позовні вимоги ОСОБА_4 і просив їх задовольнити, проте звернувся із зустрічнимпозовом в якомутакож просив визнати за ним право власності на 1/9 частини зазначеного житлового будинку по спадщині за законом після смерті ОСОБА_7, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 року, відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Калинівської нотаріальної контори Коваль Л.М.15 грудня 1978 року.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 8 вересня 2016 року позов ОСОБА_4 і зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано за ОСОБА_4 і ОСОБА_5 за кожним по 1/9 частиниправа власності на житловий будинок АДРЕСА_1 по спадщині за законом після смерті ОСОБА_7, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 року, відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Калинівської нотаріальної контори Коваль Л.М. 15 грудня 1978 року.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 6 грудня 2016 року рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 8 вересня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 і зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовів ОСОБА_4 і ОСОБА_5

Судами установлено, що відповідач ОСОБА_5 не заперечував проти позову ОСОБА_4, яка в свою чергу не заперечувала проти його зустрічного позову, тобто між цими особами відсутній спір про право, який повинен вирішуватися за правилами цивільного судочинства. Відсутність будь-яких претензій до ОСОБА_4, яка є його тіткою, ОСОБА_5 підтвердив і в суді апеляційної інстанції.

Також у матеріалах справи наявні відомостей про те, що єдиним власником 1/9 частини спірного будинку, права якої станом на 2012 рік були зареєстровані в установленому порядку, є ОСОБА_11, яку суд не залучив до участі в даній справі.

Отже позови ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заявлено не до тих осіб, які повинні відповідати за ним, оскількиміж ними не існує спору, при цьому, їх право на частину будинкуне заперечується і відповідачами у справі.

Натомість до участі в справі не залучено інших співвласників майна і осіб, що претендують на нього в порядку спадкування після смерті інших співвласників.

Таким чином, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 та зустрічного позову ОСОБА_5

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 6 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта