Справа № 372/247/17
Провадження № 2-409/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2017 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Болобана В.Г.,

за участі секретаря Рудніцької О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності, вказавши, що між ним та відповідачем ОСОБА_2 23.06.1990 року був зареєстрований шлюб, який 10 вересня 2016 року було розірвано Обухівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській області. За час сумісного життя у шлюбі ними було набуто спільне майно, крім іншого зокрема грошові кошти у розмірі 250000 гривень, оскільки грошові кошти набуті позивачем та відповідачем під час перебування у шлюбі, позивач вважає правомірним виділення на його користь (у приватну власність) грошові кошти у розмірі 100000 гривень, які знаходяться на рахунку, відкритому у ПАТ «Альфа-Банк» на імя ОСОБА_2.

20.06.2017 року позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в яких просить поділити майно, набуте у шлюбі, а саме грошові кошти в розмірі 100000 гривень, які були розміщені на депозитному рахунку № 4302, відкритому у ПАТ «Альфа-Банк» (код МФО 300346) на імя ОСОБА_2 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50000 гривень.

Відповідач подала до суду зустрічний позов, в якому просила провести поділ спільного майна між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, а саме: квартири АДРЕСА_1 та автомобіля марки «Тойота» Corolla Luna М/Т, д.н.з. НОМЕР_1; збільшити розмір частки ОСОБА_2 у спільному сумісному майні подружжя по квартирі АДРЕСА_2 до 2/3 частин та визнати за нею право власності на дану частку; також просила визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль «Тойота» Corolla Luna М/Т, д.н.з. НОМЕР_1.

В судовому засіданні позивач позовну заяву підтримав, уточнені вимоги підтримав та просив їх задовольнити, позовні вимоги зустрічної позовної заяви не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Зазначив, що колишня дружина грошей у автомобіль та ремонт квартири не вкладала, тому це було зроблено за його особисті кошти. А до банку відповідач поклала спільні гроші, які мають бути поділені між ними. Також зазначив, що квартира, в якій проживають сторони разом із дочкою, була отримана ним від заводу, на якому він працював, та оформлена на трьох членів сімї по 1/3 частині.

Представник позивача позовні вимог з врахуванням поданих уточнень підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві, зустрічний позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні.

Відповідач заперечила проти первісного позову в повному обсязі, просила відмовити в його задоволенні, зустрічний позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Зазначила, що до банку вона поклала свої особисті кошти від продажу земельної ділянки. В квартирі вона разом із позивачем не уживаються, дочка є інвалідом та потребує її догляду, тому просила збільшити її частку в квартирі за рахунок частки позивача.

Представник відповідача позовні вимоги первісного позовну не визнав та просив суд відмовити в задоволенні первісного позову, зустрічний позов підтримав, просив його задовольнити. Зазначив, що сторони мали у власності земельні ділянки, які свого часу продали та отримали певні кошти, кожний за свою ділянку. Відповідач вклала свої кошти до банку, де їх втратила та отримала гарантовану суму від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в розмірі 200 000 грн. Також зазначив, що автомобіль, який був придбаний під час перебування в шлюбі позивачем, згодом був проданий та знову куплений позивачем.

Третя особа підтримала позовні вимоги за зустрічним позовом.

Суд, вислухавши позивача, відповідача, їх представників, третю особу, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом статей 10, 60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 23.06.1990 року між сторонами був зареєстрований шлюб, який 10.09.2016 року було розірвано Обухівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській області, що підтверджується копією свідоцтва про одруження та копією свідоцтва про розірвання шлюбу.

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20960350 від 18.11.2008 року, квартира АДРЕСА_1 перебуває у власності ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 по 1/3 частці за кожним, на підставі свідоцтва про право власності (б/н) від 18.11.2008 року, видане Козинською селищною радою.

Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно)

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Таким чином, враховуючи, що частки сторін у праві власності на квартиру визначені по 1/3 частині, квартира їм належить на праві спільної часткової власності, а не на праві спільної сумісної власності.

Як вбачається з договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.06.2006 року ОСОБА_2 продала земельну ділянку площею 0,099 га. по вул. Лугова, 38, смт. Козин, Обухівського району Київської області.

Згідно з відповіді Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» № 648/БТ-22.3 від 24.05.2017 року на запит суду, ОСОБА_2 має наступні карткові та депозитні рахунки: 301 (грн.), залишок коштів станом на 10.09.2016 р. становить 33,65 грн.; 4302(грн.), залишок коштів станом на 10.09.2016 р. на рахунку відсутній; 4302(грн.), залишок коштів станом на 10.09.2016 р. становить 100000 грн. Крім того, станом на дату надання відповіді у клієнта ОСОБА_2 відсутні відкриті карткові та депозитні рахунки.

10.03.2007 року ОСОБА_1 придбав транспортний засіб (автомобіль) «Тойота» Corolla Luna М/Т, який 08.09.2016 року був ним проданий, що підтверджується копіями договорів купівлі-продажу та знову придбаний 17.09.2016 року, що підтверджується відповідними матеріалами справи та підтверджується позивачем.

Що стосується позовної вимоги позивача за первісним позов про поділ грошових коштів в розмірі 100000 гривень та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50000 гривень, суд приходить до таких висновків.

Як вказує ч.4 ст. 65 СК України, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У звязку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15.

Таким чином, гроші, які перебували на рахунках ОСОБА_2, є її приватною власністю (оскільки були отримані від продажу особистого майна) та не можуть бути вазнані спільним майном подружжя.

Транспортний засіб «Тойота» Corolla Luna М/Т, д.н.з. НОМЕР_1 (новий д.н.з. НОМЕР_2) не підлягає поділу, оскільки подружжя розпорядилось ним ще під час перебування у шлюбі, що достовірно встановлено під час розгляду справи, та не підлягає додатковому визначенню власністю позивача, оскільки і так належить йому на праві приватної власності. Крім того, суд бере до уваги той факт, що відповідач не змінив (не виклав в новій редакції) позовну вимогу стосовно транспортного засобу в частині зазначення нового державного номерного знаку (оскільки на час розгляду справи автомобіль був переоформлений).

Враховуючи викладене, вирішуючи спір в межах заявлених сторонами позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що в задоволенні первісних та зустрічних позовних вимог необхідно відмовити, оскільки жодна із вимог не доведена та не обгрутнована.

Згідно ч. 3 ст.154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Відповідно до ч.6 ст.154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили.

Керуючись статтями 3, 4, 10, 11, 15, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, саттями 57, 60, 65 СК України, статтями 355, 356, 367 ЦК України. суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог за первісним позовом відмовити повністю.

В задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом відмовити повністю.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 02.02.2017 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.Г.Болобан