РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

11.07.2017 року

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Козюренко Р.С.,

при секретарі Мацко Х.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Платінум Банк», Приватного акціонерного товариства «Ренесанс життя» про визнання недійсними кредитного договору, зобов"язання повернути сплачені за договором кошти, встановлення відсутності заборгованості , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ПАТ «Платінум Банк» та ПАТ «Ренесанс життя» про визнання недійсними з моменту укладення кредитного договору №1812/1879ВСL1F від 09.01.2013 року, застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину у виді односторонньої реституції, зобов"язавши ПАТ «Платінум Банк» повернути сплачені за договором відсотки, пеню, штрафні санкції, комісію, встановлення відсутності заборгованості.

В обґрунтування позову покликається на те, що 09.01.2013 року між нею та ПАТ «Платінум Банк» був укладений кредитний договір на суму 11800 грн. Вважає, що банк не повідомив її ні до укладення договору, ні протягом його дії у письмовій формі про умови надання кредиту, не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування, що суперечить ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»; банк не попередив, що надані ним послуги, зважаючи на їх ціну (вартість), явно не задовольнятимуть інтереси і вимоги ОСОБА_1, як споживача послуг (позичальника); не повідомлено і про те, що вартість кредиту може істотно зрости, порівняно з тим, ніж це очікувалось під час укладення договору. Також, на думку позивача, в договорі містяться умови, які регулюють внесення змін (доповнень) та розірвання договору лише в односторонньому порядку, не міститься порядку зміни договору, який би враховував інтереси споживача, відсутні умови про порядок припинення договору, відсутні умови, які б регулювали відповідальність сторін, що не відповідає вимогам ЦК України та п.8 ч.1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

На думку позивача кредитний договір підлягає визнанню недійсним, оскільки його умови є несправедливими, порушують принцип добросовісності і призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, та кредитний договір суперечить нормам актів цивільного законодавства України, зокрема, нормам Закону № 1023, положенням Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, та завдає шкоди позивачу як споживачу.

Також зазначає, що враховуючи те, що позивач виконав усі зобов"язання за кредитним договором, сплативши останній платіж 04.08.2015 року в сумі 1256 грн., то з відповідача підлягає стягненню на користь позивача суми, що були сплачені.

Позивач та представник позивача в судове засідання не зявилися, подали заяву з клопотанням розглядати справу без їхньої участі, позов підтримують повністю, просять такий задовольнити.

Відповідач ПАТ «Платінум Банк» позов заперечив повністю, з підстав, викладених в письмових запереченнях. Вважає, що жодних правових підстав до кредитного договору позивачу було надано всю інформацію, передбачену Законом України «Про захист прав споживачів» та Постановою НБУ № 168 від 10.05.2007 року в письмові формі, про що позичальник розписався в заяві/анкеті. Доводи позивача про безпідставність встановлення банком додаткових платежів у вигляді відсотків, комісії, будь-яких зборів, вважає необґрунтованими, оскільки умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемною, а Постановою НБУ № 168 від 10.05.2007 року встановлена можливість включення комісій (тарифів) банку, що пов»язані з наданням та обслуговуванням, погашенням кредиту, в т.ч. комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо, що і було зроблено в оскаржуваному договорі, а відтак не порушено прав позивача, як споживача фінансових послуг.

Відповідач ПАТ «Платінум Банк» в судове засідання не з"явився, просив розгляд справи здійснювати за його відсутності.

Відповідач ПАТ «Ренесанс життя» в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи.

На підставі ст.169, 224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

09.01.2013 року між ОСОБА_1 (Позичальник) та ПАТ «Платінум Банк» (Банк), ПрАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (Страховик) було укладено кредитний договір із страхування життя позичальника № 1812/1879ВСL1F, згідно з яким Банк надає Позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове користування на поточні потреби, а Позичальник зобов"язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії за надання та обслуговування кредиту, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених договором розмірах і строках та виконати свої зобов»язання за даним договором в повному обсязі. Банк надає позичальнику кошти у тимчасове користування на наступних умовах: кредит 11 800 грн., строк кредитування 36 платіжних періодів, фіксована процентна ставка за користування кредитом 10,0000% річних, комісія за надання кредиту 0,00 грн., комісія за обслуговування кредиту 171, 00 грн., цільове призначення поточні потреби, дата повернення кредиту 11.01.2016 року. Дата сплати заборгованості за кредитом встановлюється згідно з Додатком № 1. Погашення Позичальником заборгованості за Кредитом здійснюється щомісячно рівними платежами в сумі 610 грн., починаючи з дати сплати заборгованості. Реальна процентна ставка за кредитом становить 80,71 % річних; абсолютне значення подорожчання кредиту становить 11937,07 грн.

В силу вимог ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

За положеннями ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, яка діяла на дату укладення договору, інформація про продукцію може бути розміщена у місцях, де вона реалізується, а також за згодою споживача доводитися до нього за допомогою засобів дистанційного зв'язку.

Твердження позивача, що банком не надавалась інформація у письмовій формі, що передує укладенню договору, не знайшли свого підтвердження, оскільки ОСОБА_1 була з ними ознайомлена, а саме з інформацією про: а) сума кредиту; б) строк кредитування; в) фіксована процентна ставка за користування кредитом; г) комісія за надання кредиту; д) комісія за обслуговування кредиту; е) цільове призначення; ж) дата повернення кредиту.

Окрім того, як вбачається із п.6.5 Кредитного Договору Позичальник підтверджує, що вона з Умовами споживчого кредитування Банку станом на дату підписання цього договору ознайомлена та згідна, зобов"язується виконувати. Тобто, на момент укладення Кредитного договору № 1812/1879ВСL1F від 09.01.2013 р. ОСОБА_1 була ознайомлена з умовами кредитування, а також розуміла їх значення, що підтверджується її підписом на Договорі.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до Заяви-Анкети позичальник - ОСОБА_1 ознайомлена з умовами кредитування, наявними формами кредитування з описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов»язаннями споживача, перевагами та недоліками пропонованих схем кредитування, зокрема, щодо можливої суми кредиту, строку, на який кредит може бути одержаний, мети, для якої кредит може бути використаний, варіанти повернення, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, можливість та умови дострокового повернення кредиту, форми та видів його забезпечення, тощо, а також з орієнтовною сукупною вартістю кредиту (з урахуванням процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, в тому числі послуги страхування) і ця інформація надана ОСОБА_1 в письмовій формі.

Таким чином, підписуючи кредитний договір від 09.01.2013 р. позивач підтвердив, що він ознайомлена з його умовами та цілком погоджується із ними. Крім того, суд вважає, що уклавши даний кредитний договір та приступивши до його виконання, сторони підтвердили, що цей договір відповідає їх внутрішній волі та спрямований на реальне настання наслідків, що були ним обумовлені.

При цьому, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Цього зроблено не було, споживач кредитний договір підписала, отримала кредитні кошти, розпорядилась ними на власний розсуд, сплачувала кредит згідно Графіку платежів, а отже, визнавала в повному обсязі умови договору та погоджувалася з ними.

Згідно з ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Відповідно до ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Згідно з роз'ясненнями викладеними у п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК України(статті 215, 1048-1052, 1054-1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Відповідно до роз'яснень, які викладені в п.п.7, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

Судом встановлено, що умови спірного кредитного договору не відповідають критеріям несправедливості, вони є справедливим та у рівній мірі враховують інтереси як банку, так і клієнта, а тому не можуть бути визнані недійсними.

Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 169, 209, 212, 215, 218, 224-225 ЦПК України, ст.ст.11, 526, 543, 553, 554, 638 ЦК України, суд, -

ухвалив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Платінум Банк», Приватного акціонерного товариства «Ренесанс життя» про визнання недійсними кредитного договору, зобов"язання повернути сплачені за договором кошти, встановлення відсутності заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

На заочне рішення суду може бути подано відповідачем заяву про його перегляд судом, що його ухвалив, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя Козюренко Р.С.