Головуючий суду 1 інстанції - Корягіна В.А.
Доповідач - Карташов О.Ю.
Справа № 408/533/14-ц
Провадження № 22ц/782/278/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року липня «4» дня Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Яресько А.В.

за участю секретаря Подрябінкіна Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку цивільну справу

за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю «Біловодськагропостач»

на рішення

Біловодського районного суду Луганської області від 12 червня 2014 року

по цивільній справі за позовом

ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біловодськагропостач» про стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, зазначав, що він з 17.03.2008 року до 14.04.2014 року перебував у трудових відносинах із відповідачем ТОВ «Біловодськагропостач», де працював різноробочим та звільнений за ст. 36 п. 1 КЗпП України.

Посилаючись на те, що під час звільнення відповідачем не проведено розрахунок, йому не виплачена компенсація за невикористані з 2008 по 2014 роки відпустки, просив стягнути на свою користь суму компенсації у розмірі 4388,30 грн. та за час затримки розрахунку суму середнього заробітку на день звернення до суду, що складає 1626,80грн.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 12 червня 2014 року вирішено позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Біловодськагропостач» Біловодського району Луганської області (р/р 4454 в Ощадбанку України) на користь ОСОБА_2 компенсацію за невикористану відпустку в сумі 2846,05 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 1189,0 грн., всього 4035,05 грн. а також на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Рішення допустити до негайного виконання в частині сплати заробітної плати не більш, ніж за один місяць, в сумі 1220 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Біловодськагропостач» ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції через порушення судом норм матеріального та процесуального права, і ухвалення рішення про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_2

Представники ТОВ «Біловодськагропостач» ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги підтримали, пояснили, що у 2014 році на посаду директора підприємства призначено ОСОБА_3 Колишній керівник ОСОБА_6 та головний бухгалтер ОСОБА_7, дружина позивача, не передавали новому керівництву документи про фінансову діяльність підприємства, про кадрову роботу та інші, адміністрація підприємства звернулася до правоохоронних органі з заявою про розшук даних документів. Позивачу була нарахована заробітна плата в сумі 580 грн. до дня звільнення, що сталося 14.04.2014 року, від отримання якої він відмовився. Основним місцем роботи ОСОБА_2 водієм було ВАТ «Біловодська ПМК - 146». Позивач у трудових відносинах з ТОВ «Біловодськагропостач» не перебував, здійснював роботу за цивільно-правовими угодами, не мав права на надання відпусток. Наданий позивачем до суду наказ про прийняття його на роботу від 14.03.2008 року сфальсифікований, дружина останнього відповідала на підприємстві за кадрову роботу, наказ про звільнення ОСОБА_2 № 6-к від 14.04.2014 року скасовано як безпідставний.

ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги не визнав, пояснив, що працював у відповідача по сумісництву спочатку різноробочим, потім - охоронником. Заяву про прийняття на роботу по сумісництву писав лише в березні 2008 року, але для під страховки при кожній зміні мінімальної заробітної плати укладав з керівником підприємства цивільно-правову угоду на виконання роботи різноробочого з вказівкою початку та закінчення строку дії договору. При звільнення йому нарахували 580 грн., але він від отримання даної суми відмовився, так як йому не була нарахована компенсація за невикористані відпустки за відпрацьований період з 2008 по 2014 роки.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Заслухавши суддю - доповідача, осіб, що приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 16.12.2016 року відновлено втрачене провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Біловодськагропостач» про стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Згідно записам в трудовій книжці позивача, основним місцем його роботи було ВАТ «Біловодська ПМК - 146», де позивач працював водієм з 03.07.1995 року по 30.06.2012 року.

Записів, щодо роботи ОСОБА_2 у ТОВ «Біловодськагропостач» трудова книжка не містить.

На підставі службової перевірки, наказом директора ТОВ «Біловодськагропостач» скасовано наказ № 6-к від 14.04.2014 року про звільнення ОСОБА_2 за згодою сторін, як незаконний.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають. Позивач, на підставі заяви від 14.03.2008 року і наказу голови правління від 14.03.2008 року працював по сумісництву різноробочим у ВАТ « Біловодськагропостач» з 17 березня 2008 року, 14.04.2014року за наказом директора ТОВ «Біловодськагропостач» № 6-к був звільнений за угодою сторін, за п. 1 ст. 36 КЗпП України, і йому не була нарахована компенсація за відпустки за період з 2008 року по день звільнення, що становила 4388,30 грн.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Проте, ухвалене у справі судове рішення, зазначеним вимогам закону, не відповідає.

Згідно ст. 10 ЦПК України, обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 57 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Так, відповідно до ст. 21 КзпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 24 КзпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Проте, цивільно-правовий договір - це угода між організацією (підприємством, установою тощо) і громадянином на виконання останнім певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

За договором підряду, укладеним між власником і громадянином, останній зобов'язується за винагороду виконувати індивідуально визначену роботу. Підрядні (цивільно-правові) відносини відрізняє від трудових те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для постійного виконання роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантуються заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

При цьому за підрядним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення та прийняття результатів роботи (наданих послуг), на підставі чого провадиться оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату.

У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами.

Отже, основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від підрядних, є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності і її організації, на роботодавця покладається низка обов'язків щодо працівника, які підлягають виконанню незалежно від змісту трудового договору, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує і виконує свою роботу. Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами, тобто нормами КЗпП України та інших актів трудового законодавства, що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг (підрядника) у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі або чинним законодавством України, зокрема нормами ЦК України.

Таким чином, колегія суддів вважає встановленим, що ОСОБА_2, будучи офіційно працевлаштованим та працюючи водієм ВАТ «Біловодська ПМК - 146», працював на умовах цивільно-правового договору, виконував роботу різноробочого у ТОВ «Біловодськагропостач», що між позивачем та відповідачем існували цивільно-правові відносини, що підтверджується договорами від 17.03.2008 року, 01.04.2008 року, 03.11.2008 року, 01.12.2008 року, 01.04.2009 року, 01.07.2009 року, 01.10.2009 року, 01.11.2009 року, 11.01.2010 року, а також, штатними розкладами ТОВ «Біловодськагропостач», в яких відсутня посада різноробочого та охоронника, графіком відпусток по підприємству, в яких відсутнє прізвище позивача.

Матеріали справи не містять доказів систематичного (щоденного) фактичного виконання позивачем трудових функцій із підпорядкуванням правилам внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «Біловодськагропостач», де табель обліку його робочого часу відсутній та відсутня первісна документація по обліку робочого часу виконаної роботи позивачем.

Відтак, не доведено роботу за правилами внутрішнього трудового розпорядку із визначенням робочого місця та обумовленням заробітної плати за трудовим договором.

Звітність до фіскальних органів та Біловодського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, в якій зазначено про утримання податків із заробітної плати ОСОБА_2 та єдиного соціального внеску не є беззаперечним доказом перебування останнього в трудових відносин з ТОВ «Біловодськагропостач». Так, відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб, в тому числі, за цивільно-правовими договорами.

За таких обставин, колегія суддів, не встановивши наявності трудових відносин між позивачем та ТОВ «Біловодськагропостач», не вбачає підстав для стягнення з ТОВ «Біловодськагропостач» на користь ОСОБА_2 компенсації невикористаних щорічних основних відпусток, оскільки зазначені виплати передбачені лише в разі існування трудового договору.

Позовна вимога про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме, невиплату компенсації за невикористані відпустки, відповідно до ст. 117 КзпП України, є похідною від позовних вимог про стягнення компенсації невикористаних відпусток, в задоволенні яких судом відмовлено, тому теж не підлягає задоволенню.

За таких обставин, у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, - підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області, ~

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Біловодськагропостач» - задовольнити.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 12 червня 2014 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біловодськагропостач» про стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку - відмовити за необґрунтованістю.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішення апеляційного суду до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді: І.О. Дронська

А.В. Яресько