Справа №576/2442/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/25/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого- Кононенко О. Ю.,

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 10 жовтня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Росгосстрах», про відшкодування майнової та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом, ОСОБА_3, який є громадянином РФ, просив суд стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_4 - громадянина України, та ОСОБА_5 - громадянина РФ, на свою користь різницю між завданою матеріальною шкодою, спричиненою пошкодженням автомобіля, та сумою страхового відшкодування в розмірі 84032,96 грн.; витрати на придбання ліків в розмірі 1401,58 грн.; вартість втрачених продуктів в розмірі 1337,23 грн.; витрати на проведення експертного дослідження № 1195 від 12 листопада 2015 року в розмірі 738 грн.; 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля та 15000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок шкоди здоровю.

Свої вимоги мотивував тим, що 24 грудня 2014 року на території РФ, Брасовського району Брянської області сталася ДТП за участі автомобілів - ВАЗ 211540, яким керував ОСОБА_5, та Ford Transit, який належить позивачу та яким керував ОСОБА_4 Зазначав, що ОСОБА_5 порушив п. 11.1 Правил дорожнього руху РФ, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 12.15 Кодексу РФ про адміністративні правопорушення. А відповідач ОСОБА_4, керуючи його власним автомобілем, не уникнув зіткнення, а тому в його діях також є вина у заподіянні шкоди. Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 12 листопада 2015 року, вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля позивача, складає 129336,56 грн. Сплачена 03 липня 2015 року ТОВ «Росгосстрах» сума страхового відшкодування у розмірі 120000 російських рублів не покриває повне відшкодування матеріальної шкоди внаслідок пошкодження його автомобіля, тому відповідно до положень ст. ст. 1166, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України з відповідачів в солідарному порядку підлягає стягненню сума різниці між фактичним матеріальним збитком та страховою виплатою. Також внаслідок ДТП були знищені придбані ним продукти, що знаходились в автомобілі. Крім того, внаслідок вказаних подій він поніс витрати на лікування та зазнав моральних страждань.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 10 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, незаконність та необґрунтованість рішення, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки обсяг заявлених позовних вимог та наявність вини у діях відповідачів підтверджено належними та допустимими доказами і відповідачами не спростовано. Крім того, зазначає, що відповідачі несуть перед ним солідарну відповідальність, оскільки ДТП сталося за одночасної їх участі внаслідок порушення ними правил дорожнього руху.

Позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Відповідач ОСОБА_5 та третя особа ТОВ «Росгосстрах» в судове засідання не зявилися, але про час та місце його проведення були повідомлені в установленому законом порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Як убачається з матеріалів цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 є власником автомобіля Ford Transit, реєстраційний номерний знак ВМ9742АМ (а.с. 15).

Відповідно до протоколу огляду місця скоєння адміністративного правопорушення від 24 грудня 2014 року, складеного ИДПС ПС ГИБДД УМВД РФ по Брянскій області, та довідки про дорожньо-транспортну пригоду від 24 грудня 2014 року, складеної ГИБДД УМВД РФ по Брянскій області, 24 грудня 2014 року на території РФ, Брасовського району Брянської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водіїв ОСОБА_5, який керував належним йому на праві власності автомобілем ВАЗ 211540, р.н.з. М915ОХ32, та ОСОБА_4, який керував належним на праві власності ОСОБА_3 автомобілем Форд Транзит, р.н.з. ВМ9742АМ (а.с. 16-22).

Відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення від 24 грудня 2014 року, винесеної ОСОБА_7 УМВД РФ по Брянскій області, ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 12.15 Кодексу РФ про адміністративні правопорушення, за те, що останній, керуючи автомашиною ВАЗ 211540, перед тим як почати обгін, не впевнився у тому, що смуга руху, на яку він збирається виїхати, вільна на достатній для обгону відстані і в процесі обгону він не створить небезпеки для руху іншим учасникам дорожнього руху, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем Форд Транзит (а.с. 23).

Відповідно до акту про страховий випадок від 17 квітня 2015 року цивільна правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована у ТОВ «Росгосстрах» в межах ліміту 120000 російських рублів, і позивач скористався своїм правом на покриття матеріальних збитків від ДТП за рахунок страхової виплати у сумі 120000 російських рублів (а.с. 48).

Висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 12 листопада 2015 року, який складено на підставі огляду автомобіля позивача від 26 жовтня 2015 року, визначено вартість матеріального збитку, завданого позивачеві внаслідок пошкодження автомобіля після ДТП на дату дослідження у розмірі 129336,56 грн. (а.с. 71-82).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, звертаючись за альтернативним вибором підсудності до суду в Україні з вимогами про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка мала місце на території РФ, не підтвердив належним чином факту неправомірності дій відповідачів, оскільки надані позивачем копії документів, що стосуються ДТП, не мають сили доказового значення, так як не засвідчені належним чином, а також не довів їх солідарного обовязку відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Проте, з таким висновком місцевого суду повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, також покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, шкода, завдана особі чи майну фізичної особи джерелом підвищеної небезпеки, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди, відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Натомість потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Судом першої інстанції фактично встановлено, що внаслідок ДТП, яка мала місце 24 грудня 2014 року на території РФ, винуватцем якої визнано відповідача ОСОБА_5, позивачу у справі завдано майнової та моральної шкоди. Але, на переконання суду, надані позивачем копії документів, що стосуються ДТП, не мають сили доказового значення, так як не засвідчені належним чином, що і слугувало підставою для відмови позивачу у позові.

Проте, такий висновок суду не узгоджується з вимогами закону.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд формально підійшов до вирішення клопотання позивача, яке він заявляв під час розгляду справи в суді першої інстанції про витребування оригіналів або належним чином засвідчених копій документів, на які він посилався в обґрунтування позову і копії яких надав суду, зокрема, протоколу огляду місця скоєння адміністративного правопорушення від 24 грудня 2014 року, довідки про дорожньо-транспортну пригоду від 24 грудня 2014 року та постанови у справі про адміністративне правопорушення від 24 грудня 2014 року, якою ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 12.15 Кодексу РФ про адміністративні правопорушення.

Під час апеляційного перегляду справи, позивач надав апеляційному суду копію постанови у справі про адміністративне правопорушення від 24 грудня 2014 року, якою ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 12.15 Кодексу РФ про адміністративні правопорушення, яка відповідає вимогам ст. 13 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, оскільки засвідчена спеціально на те уповноваженою особою в межах її компетенції і за установленою формою та скріплена гербовою печаткою. Отже, вона є належним та допустимим засобом доказування у розумінні ст. ст. 58-59 ЦПК України.

Зазначеною постановою встановлено, що ОСОБА_5, керуючи автомашиною ВАЗ 211540, перед тим як почати обгін, не впевнився у тому, що смуга руху, на яку він збирається виїхати, вільна на достатній для обгону відстані і в процесі обгону він не створить небезпеки для руху іншим учасникам дорожнього руху, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем Форд Транзит.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеною ту обставину, що винними діями відповідача ОСОБА_5 позивачу завдано майнової та моральної шкоди.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 12 листопада 2015 року, який складено на підставі огляду автомобіля позивача від 26 жовтня 2015 року, визначено вартість матеріального збитку, завданого позивачеві внаслідок пошкодження автомобіля після ДТП на дату дослідження у розмірі 129336,56 грн.

ТОВ «Росгосстрах», у якому була застрахована цивільна правова відповідальність ОСОБА_5, виплачено позивачу на покриття матеріальних збитків від ДТП страхову виплату у розмірі 120000 російських рублів, що станом на момент виплати 03 липня 2015 року складало 45303,60 грн. (120000 руб. х 3,7753 грн. : 10 руб.).

За приписами ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у випадку недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яку за законом зобовязаний сплатити позивачу ОСОБА_5, складає 84032,96 грн. (129336,56 грн. 45303,60 грн.).

Крім того, за рахунок винної у ДТП особи ОСОБА_5, на користь позивача підлягає відшкодуванню 1401,58 грн. витрачених позивачем та документально підтверджених грошових коштів на придбання ліків для медичної операції та подальшого амбулаторного лікування наслідків ЧМТ, отриманої під час ДТП, і які знаходяться у прямому причинному звязку з ДТП.

З урахуванням положень пунктів 1, 2, 3 ч. 2 ст. 23, ч. ч. 1, 2 ст. 1167 ЦК України, ОСОБА_5 зобовязаний відшкодувати позивачу моральну шкоду, завдану пошкодженням автомобіля, яка полягає у постійних стражданнях у звязку з неможливістю використовувати його за призначенням та ушкодженням здоровя, яка полягає у постійних стражданнях від головного болю внаслідок ЧМТ, майже повної втрати слуху, що призвело до втрати нормальних життєвих звязків, необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

Ураховуючи принципи розумності та справедливості, колегія суддів вважає за необхідне визначити розмір відшкодування моральної шкоди 2000 грн. та 5000 грн. відповідно, який є мінімально достатнім для відшкодування завданої позивачеві моральної шкоди.

На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, за рахунок ОСОБА_5 також підлягають відшкодуванню на користь позивача витрати, повязані з проведенням експертного автотоварознавчого дослідження, яким визначено вартість матеріального збитку, завданого позивачеві, в розмірі 738 грн.

Вимога позивача щодо відшкодування 1337,23 грн. вартості втрачених продуктів задоволенню не підлягає, оскільки, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, він не довів, які саме продукти і якою вартістю, що знаходились в автомобілі на час ДТП, зіпсувались або втрачені.

Проте, висновок суду першої інстанції про те, що відповідачі не несуть перед позивачем солідарного обовязку відшкодування майнової та моральної шкоди, узгоджується з обставинами справи та вимогами ст. ст. 543, 1190 ЦК України.

Позивач не надав суду і в матеріалах справи відсутні докази вини відповідача ОСОБА_4 у порушенні правил Дорожнього руху РФ і скоєнні ДТП, внаслідок якої позивачу завдано майнової та моральної шкоди. Отже, він не довів ті обставини, на які посилався як на підставу своїх позовних вимог. Тому, його вимоги до ОСОБА_4 не підлягають задоволенню.

За встановлених колегією суддів порушень судом першої інстанції норм процесуального права, неправильного застосування норм матеріального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, рішення суду підлягає скасуванню на підставі п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_5 необхідно стягнути в дохід держави 1562,29 грн. (1075,09 грн. + 487,20 грн.) судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 1718,52 грн. (1182,60 грн. + 535,92 грн.) судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 10 жовтня 2016 року та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 84032 грн. 96 коп. різниці між завданою матеріальною шкодою та сумою страхового відшкодування, 1401 грн. 58 коп. витрат на придбання ліків, 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя, та 738 грн. на відшкодування витрат за проведення експертного автотоварознавчого дослідження.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави 1562 грн. 29 коп. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 1718 грн. 52 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Рішення набрало законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -