Справа № 569/4272/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя - Кучина Н.Г.

секретар - Довбенко Г.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_4 про стягнення шкоди, завданої злочином в розмірі 3812, 54 грн матеріальної шкоди, пов»язаної з витратами на лікування, 8029 грн втраченого доходу, 55 000 моральної шкоди, 4052 грн.71 коп витрат понесених у кримінальному провадженні.

У позовній заяві позивач ОСОБА_1 вказує на те, що 25 травня 2013 року близько 18 год. на 190 км автодороги Київ-Чоп водій автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_4, виконуючи маневр розвороту на зустрічній смузі руху, зіткнувся з автомобілем марки « Фольксваген-Пассат» д.н.з. 182 64 РВ під керуванням ОСОБА_5 В результаті дорожньо- транспортної пригоди водій автомобіля «Фольсваген Пассат» ОСОБА_5 та пасажири ОСОБА_6 та ОСОБА_1 отримали численні тілесні ушкодження.

Відповідачу ОСОБА_4 було пред»явлено обвинувачення за ч. 1 ст. 286 КК України та позивача ОСОБА_1 було визнано потерпілим, оскільки йому внаслідок вказаної ДТП було заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров»я.

Ухвалою Червоноармійського районного суду Житомирської області було встановлено, що ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 286 КК України та він заявив клопотання про закриття кримінального провадження в зв»язку із закінченням строків давності.

Зазначає, що згідно висновку експерта № 2007 від 06.08.2013 року наявні після ДТП у ОСОБА_1 тілесні ушкодження відносяться до середнього ступеня тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров»я.

Через заподіяння йому тілесних ушкоджень, він тривалий час перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні та ним були понесені у 2013 році витрати на лікування в розмірі 3812 грн. 54коп.

До моменту ДТП він був працездатною особою та працював будівельником у м.Київ. Внаслідок отриманих травм, погіршення стану здоров»я станом на 07.10.2013 року йому відповідно до постанови ЛКК поліклініки «Північна» при Рівненській міській раді № 4644 була протипоказана важка фізична праця, підйом тягарів у зв»язку з після травматичним міозитом в області грудної клітки протягом 3 місяців. Таким чином, відповідно до вказаної постанови, а також медичної карти час втрати працездатності, з моменту ДТП становив понад 7 місяців ( червень-грудень 2013 року), виходячи з діючого у цей період розміру мінімальної заробітної плати 1147 гривень, він втратив дохід в розмірі 8029 грн ( 1147 грн*7 міс= 8029)

Зазначає, що при розгляді Червоноармійським районним судом кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 суд не вирішив питання про стягнення витрат потерпілого на проїзд, а також витрат на правову допомогу, що становить 4052 грн 71 коп, з яких 2399 грн. 71 коп - витрати на проїзд, що підтверджується відповідними чеками та 1653 грн- витрати на правову допомогу.

Також покликається на те, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягала у фізичному болі та стражданнях, душевних стражданнях, яких він зазнав у зв»язку із ушкодженням здоров»я та неможливістю працювати. У нього змінився спосіб життя, він змушений був витрачати кошти та час на своє лікування. Заподіяну моральну шкоду оцінює у 55 000 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги позивача підтримали повністю, із підстав вказаних у позовній заяві.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 пояснила, що в зв"язку із дорожньо транспортною пригодою, яка відбулась з вини ОСОБА_4, ОСОБА_1 було заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а тому він тривалий час лікувався, поніс значні витрати на лікування, поїздки в міліцію, прокуратуру та суд. Крім того, поніс витрати на надання йому правової допомоги. У позовній заяві ним вказано матеріальну та моральну шкоду, яку заподіяв відповідач ОСОБА_4

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_1 зазнав фізичного болю, душевних страждань. Змушений був витрачати багато часу та коштів для відновлення стану здоров»я. Крім того, він протягом більше чотирьох років намагався захистити свої інтереси в міліції, прокуратурі та судах. Був порушений його звичний життєвий ритм, оскільки тривалий час перебував на стаціонарному і амбулаторному лікуванні, не міг турбуватися про свою сім»ю, дбати про її матеріальний добробут, що заподіяло йому моральну шкоду, яку він оцінює у 55 000 гривень.

Просить суд позовні вимоги позивача задоволити повністю, стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 3812, 54 грн матеріальної шкоди, пов»язаної з витратами на лікування, 8029 грн втраченого доходу, 55 000 моральної шкоди, 4052 грн.71 коп витрат понесених у кримінальному провадженні та 640 грн судового збору.

В судовому засіданні відповідач та представник відповідача адвокат ОСОБА_3 позовні вимоги позивача ОСОБА_1 визнали частково. Відповідач визнав позовні вимоги позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди, пов»язаної із витратими на лікування на суму 3812,58 грн., в решті позовні вимоги не визнав.

Суду пояснили, що позивач просить стягнути втрачений дохід, однак заявлена вимога суперечить навіть опису у позовній заяві, оскільки позивач вказує, що працював будівельником в м.Київ, а просить стягнути втрачений дохід, як непрацюючій особі. Крім того, позивачем не враховано, що на розмір втраченого внаслідок каліцтва заробітку впливає і ступінь втрати потеріплим професійної працездатності, що встановлюється експертизою МСЕК, а отже вказані вимоги не можуть бути задоволені.

Зазначають, що позивачем також не надано суду належних та допустимих доказів в обґрунтування наявності моральної шкоди та її розміру, а тому в позові в цій частині слід відмовити.

Заперечують і проти стягнення витрат, що були понесені під час розгляду кримінального провадження, оскільки вказані вимоги мали бути вирішенні під час розгляду кримінального провадження.

Просять позовні вимоги задоволити частково.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, повно та об"єктивно з»ясувавши обставини справи, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в сукупності, за внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення частково, виходячи з такого.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 визнав позовні вимоги позивача ОСОБА_1 в частині відшкодування матеріальної шкоди, пов»язаної із витратами на лікування в розмірі 3812, 58 гривень.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем ОСОБА_4 позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, пов»язаної із витратами на лікування в розмірі 3812, 58 гривень немає.

Ст. 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Як встановлено із письмового доказу, дослідженого в судовому засіданні, - ухвали Червоноармійського районного суду Житомирської області від 23 серпня 2016 року (а.с.8), постановленої у кримінальному провадженні № 000196, ОСОБА_4 обвинувачувався у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст.286 КК України, а саме: у тому, що він 25 травня 2013 року, близько 18 год., перебуваючи в стані алкогольного сп»яніння та керуючи технічно справним автомобілем НОМЕР_2 на 190 км. автодороги Київ -Чоп в напрямку м.Житомира, в порушення вимог п.п. 10.1,10.4 Правил дорожнього руху, виявив неуважність під час зміни напрямку руху, виконуючи розворот, не надав дорогу зустрічному транспортному засобу та допустив зіткнення з автомобілем « Фольксваген- Пассат» р.н. 182 64 РВ під керуванням ОСОБА_5 Внаслідок ДТП пасажир автомобіля «Фольксваген- Пассат» ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді саден на голові, верхніх кінцівках, закритої тупої травми грудної клітки у вигляді саден на грудній клітці, переломів тіла грудини,1,4-7 ребер зліва, 9 ребра справа, пневмогемотораксу зліва, забою легенів та серця із розривом ателектазу нижньої частки лівої легені, що призвело до оперативного втручання дренування лівої плевральної порожнини, закритого перелому головки 1 плюснової кістки правої стопи, які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров»я.

Згідно вказаної вище ухвали Червоноарміського районного суду Житомирської області від 23 серпня 2016 року ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження № 000196 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, закрите у зв"язку із закінченням строків давності.( а.с.9)

Вказана ухвала суду набрала законної сили відповідно до ухвали Апеляційного суду Житомирської області 03.11.2016 року ( а.с. 10-11).

Звільнення відповідача ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв»язку із закінченням строків давності відноситься до нереабілітуючих обставин такого звільнення.

При вирішенні позовних вимог в частині відшкодування втраченого заробітку суд виходить з такого.

В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що позивач ОСОБА_1 у зв»язку з отримання тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості перебував на стаціонарному лікуванні з 27 травня 2013 року по 13 червня 2013 року. Після чого продовжував лікуватися амбулаторно. ( а.с. 14, 16-19).

Згідно епікризу № 5579 (а.с.14) ОСОБА_1 лікарями рекомендовано обмежити фізичні навантаження протягом 15 днів, а згідно постанови лікарсько- консультативної комісії № 4644 від 07 жовтня 2013 року йому протипоказана важка фізична праця, підйом тягарів протягом 3 місяців (а.с.20)

Із дослідженої в судовому засіданні довідки № 4899/17-16-08-01 від 25.07.2017 року виданої Державною податковою інспекцією у місті Рівне Головного управління ДФС у Рівненській області вбачається, що ОСОБА_1 не отримував будь яких доходів, в тому числі і допомоги по безробіттю( а.с.101)

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» мінімальний розмір заробітної плати станом на 25 травня 2013 року становив 1147 грн.

Дослідженими доказами по справі встановлено, що позивач ОСОБА_1 через отримані тілесні ушкодження та проведену у зв»язку із цим операцією був позбавлений можливості отримувати мінімальну заробітну плату в період з 25 травня по грудень 2013 року.

Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Оскільки позивач ОСОБА_1 офіційно не був працевлаштований, то розмір відшкодування судом визначається, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Таким чином, відповідно до встановлених у справі обставин, зокрема постанови ЛКК поліклініки «Північна» Рівненської міської ради № 4644, а також медичної карти час втрати працездатності ОСОБА_1 з моменту ДТП становить 7 місцяів, а тому розрахунок втраченого заробітку буде складати 7*1147 грн=8029 грн

Суд не приймає до уваги покликання представника відповідача адвоката ОСОБА_3 на той факт, що позивачем до матеріалів позову мав би був наданий висновок МСЕК, оскільки вказаний висновок МСЕК вимагається при встановленні втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров»я, пов»язане з виконанням трудових обов»язків. В даному ж випадку ушкодження ОСОБА_1 було заподіно внаслідок ДТП, а не виконання трудових обов»язків.Крім того, при проведенні експертизи МСЕК визначає ступінь обмеження життєдіяльності осіб, які звертаються для встановлення інвалідності, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов»язане ушкодження здоров»я, а також ступінь втрати професійної працездатності працівників, які дістали ушкодження здоров»я, пов»язане з виконанням ними трудових обов"язків, а також необхідні види медичної та соціальної допомоги.

Таким чином, законодавець чітко визначив за яких обставин має бути надано висновок МСЕК, а саме ушкодження здоров»я має бути пов»язане з виконанням трудових обов»язків, або для встановлення інвалідності чи соціальної допомоги, а в даному випадку, ОСОБА_1 завдано ушкодження здоров"я внаслідок ДТП.

Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. (ст. 1168 ЦК України).

Відповідно дост. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов"язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»- під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв"язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При вирішенні спору в частині відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням майнового стану відповідача. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Суд вважає, що неправомірними діями відповідача позивачеві дійсно заподіяно моральну шкоду, однак, вказаний позивачем у позовній заяві розмір моральної шкоди перед судом в повній мірі не доведено. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить із того, що неправомірними діями відповідача заподіяно позивачеві моральну шкоду, яка виразилася в переживаннях пов'язаних з протиправною поведінкою відповідача та в зв'язку з ушкодженням здоров'я, порушенням його звичного ритму життя, необхідності значного часу для відновлення здоров"я (п.п. 2, 3ст. 23 ЦК України) та подальшого лікування позивача, неможливості виконувати важку фізичну працю, а отже в повній мірі дбати за власний добробут та добробут своєї сімї.

Разом з тим, судом враховується те, що відповідач, усвідомлюючи факт отримання позивачем тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, не намагався протягом тривалого часу усунути негативні наслідки вчиненого, що поглиблювало душевні страждання позивача, суд також приймає до уваги характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав потерпілий у зв'язку з отриманням тілесних ушкоджень під час ДТП, фактичні обставини справи, стан його здоров'я, тяжкість завданих травм, наслідки тілесних ушкоджень, а також те, що протягом розгляду кримінального провадження ( 3 роки ) відповідач добровільно не сплатив потерпілому жодних коштів на відшкодування завданої ним моральної шкоди та, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості її розмір, що підлягає стягненню становить 10 000 грн.

Безпідставними є доводи представника відповідача про те, що в судовому засіданні позивачем не доведено факт заподіяння та розмір моральної шкоди, оскільки судом встановлено, що незаконні дії відповідача призвели до ушкодження здоровя ОСОБА_1, порушення його нормальних життєвих зв'язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а також до тривалого лікування.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_4 витрат понесених у кримінальному провадженні, а саме витрат на явку до суду та на правову допомогу в розмірі 4052 грн. 71 коп, то в цій частині суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з такого.

Згідно ст.118 КПК України процесуальні витрати складаються із: витрат на правову допомогу; витрат, пов'язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов'язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов'язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою(ст. 126 КПК України).

Таким чином, витрати повязані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження (2399,71грн.) та витрати на правову допомогу в розмірі 1653 грн є судовими витратами і їх відшкодування вирішується судом лише в порядку, визначеному відповідними нормами процесуального закону.

Отже, суд приходить до висновку що вказані ОСОБА_1 матеріальні збитки не є шкодою в розумінні ст. 1166 ЦК України, вони є судовими витратами у кримінальному провадженні і мають вирішуватись у ньому, вони не є наслідком кримінально караних дій відповідача, і законодавством не передбачено можливості їх стягнення за окремим позовом до суду.

З урахуванням встановлених обставин справи та вказаних правових норм, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 3812, 54 грн- матеріальної шкоди, пов»язаної із витратами на лікування, 8029 грн - втраченого заробітку та 10000,00 гривень моральної шкоди.

Враховуючи, що позивачем під час подачі позову було сплачено судовий збір в розмірі 640 грн, тому з урахуванням положень ст. 88 ЦПК України судовий збір суд стягує з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1

Керуючись ст.ст.3,10,11,60,88,209,212,214,215,218,223,292,294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 3812 ( три тисячі вісімсот дванадцять) грн. 54 коп., матеріальної шкоди, пов"язаної з витратами на його лікування.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 8029( вісім тисяч двадцять дев"ять) грн. втраченого доходу

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 10000 ( десять тисяч) грн- моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 ( шістсот сорок) грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рівненського міського суду Кучина Н.Г.