Справа № 766/6947/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.

при секретарі Кліментовській О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадбанк України» про визнання кредитного договору виконаним,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадбанк України» про визнання кредитного договору виконаним в порядку захисту прав споживачів. Позивач посилається на те, що за кредитним договором №1216-н від 09.02.2007 року ОСОБА_2 є споживачем фінансових послуг банку, на підставі чого нею у Банку отримано кредит у сумі 26752 доларів США, що еквівалентно 135097,60 грн. по курсу НБУ України станом на 09.02.2007 рік (5,05 грн. за 1 долар США) на купівлю автомобіля марки Volkswagen Golf Plus, 2007 року випуску, номер кузова/шасі WVWZZZIKZ7W540034, державний номер НОМЕР_1. Вказаний автомобіль належить позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВНС №012465, виданого РЕВ 1-го МРВ ОСОБА_3 України в Одеській області від 09.02.2007 року.

В п.1.1 та 1.2 Договору зазначено, що банк зобов'язується надати Позичальнику на умовах цього договору кредит в сумі 26752 доларів США, що еквівалентно 135097,60 грн. по курсу Національного банку України на 09 лютого 2007 року 5,05 грн. за 1 долар США. Кредит надано на 72 місяці з терміном остаточного погашення Кредиту не пізніше 09 лютого 2013 року.

Валютні ризики та сторону, на які вони могли покладатися під час виконання Договору, умовами Договору не визначались і кредит надавався в гривні, а не в іноземній валюті.

Про те, що кредит надавався в національній валюті і гроші фактично були отримані в національній валюті, а не в іноземній, підтверджується умовами договору, а саме п.1.3, де зазначено, що кредит надається шляхом продажу іноземної валюти з кредитного рахунку Позичальника, зарахуванням за його дорученням гривневого еквіваленту іноземної валюти на поточний рахунок продавця товару підставі платіжного доручення Позичальника, для здійснення оплати за автомобіль Volkswagen Golf Plus, 2007 року випуску за договором купівлі-продажу №4200 від 09.02.2007р., укладеного між Позичальником та продавцем Транспортного засобу.

З вказаного пункту договору вбачається, що відбулося перерахування коштів в національній валюті, а саме в гривні.

Позивач зазначає, що вона отримала кредит для купівлі автомобіля в національній валюті та розрахунок проводився в національній валюті та при укладанні договору сторони домовились, що всі платежі в рахунок повернення Кредиту будуть відповідати валютному курсу НБУ станом на дату укладання Договору від 09.02.2007 року: 5,05 грн. за 1 долар і збільшення відповідальності сторін за умов валютних ризиків (підвищення валютного курсу) договором передбачено не було, так як фактично надався кредит в національній валюті.

Додатковою угодою №1 до Кредитного договору №1216-н від 09 лютого 2007 року, який було укладено 30.04.2009 року зазначено, що кінцевий строк повернення кредиту було продовжено до 09.02.2015 року, отже всі платежі в рахунок повернення валютного (доларового) кредиту повинні були здійснюватися за курсом НБУ станом на дату укладання Договору.

Позивач за своїми підрахунками вважала вже повернутим кредит у повній сумі, а умови кредитного договору виконаними, однак 21.04.2016 року працівниками правоохоронних органів було зупинено автомобіль марки Volkswagen Golf Plus, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_2, який належить позивачу на праві власності та повідомлено, що він знаходиться у розшуку у зв'язку із стягненням боргу на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі його філії - Одеського обласного управління за кредитним договором № 1216-н від 09.02.2007 року. Про те, що банк звернувся в суд з позовом про стягнення з ОСОБА_1 боргу за кредитним договором №1216-н від 09.02.2007 року їй нічого не відомо. У звязку з тим, що в порушення умов кредитного договору відповідач не здійснив розрахунок і не припинив кредитний договір, позивач була змушена звернутися до суду з даним позовом та просить суд визнати кредитний договір №1216-н від 09.02.2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Державний ощадний банк України», припиненим у зв'язку з виконанням зобов'язання у повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позові. В останнє судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила позов задовольнити в повному обсязі.

Позивач в судове засідання не зявилась, про розгляд справи повідомлена у встановленому законом порядку.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та письмові заперечення проти позову, згідно яких просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09.02.2007 року укладено кредитний договір №1216-н між ОСОБА_2 та ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», на підставі чого позичальником у Банку отримано кредит у сумі 26752 доларів США, що еквівалентно 135097,60 грн. по курсу НБУ України станом на 09.02.2007 рік (5,05 грн. за 1 долар США) на купівлю автомобіля марки Volkswagen Golf Plus, 2007 року випуску, номер кузова/шасі WVWZZZIKZ7W540034, державний номер НОМЕР_1.

Згідно п.1.1, 1.3 Кредитного договору №1216-н від 09.02.2007 року, банк зобов'язується надати позичальнику на умовах цього договору кредит в сумі 26752,00 доларів США, що складає 135097,60 гривень по курсу НБУ на 09.02.2007р., а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 26752,00 доларів США, що складає 135097,60 гривень по курсу НБУ на 09.02.2007р., сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 12% річних та комісійні винагороди в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором.

Згідно Додаткової угоди №1 до кредитного договору №1216-н від 09.02.2007 року, укладеної 30.04.2009 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Державний ощадний банк України» (правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України») викладено пункти 1.2 та 3.3.4 кредитного договору в наступній редакції згідно з рішенням кредитного комітету №122 від 29.04.2009 року:

1.2. Кредит надається на 96 місяців з терміном остаточного погашення Кредиту не пізніше 09 лютого 2015 року.

3.3.4. Починаючи з травня 2009 року здійснювати погашення Кредиту та сплату процентів за користуванням ним щомісячно рівними частинами в сумі 257,00 доларів США, шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань, в подальшому не пізніше останнього робочого числа місяця, наступного за звітним. Останній платіж в рахунок погашення Кредиту та сплати процентів здійснити не пізніше 09 лютого 2015 року.

За Конституцією України, статтею 27 ЦПК України та пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів, який здійснюється в порядку конституційного, цивільного, кримінального, адміністративного та господарського судочинств.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, статей 1, 3-4, 10-11, 303 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Такий розгляд проводиться, виходячи із загальних засад цивільного законодавства про неприпустимість свавільного втручання держави у сферу особистого життя людини, її цивільного права та інтересу; справедливість; добросовісність та розумність.

В порядку цивільного судочинства регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ч. 2 ст. 16 ЦК України) і обраний позивачем.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Для цього, він розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб.

В силу ст. ст. 10, 59, 60, 213 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» рішення суду у цивільні справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний на засадах змагальності сторін забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

При цьому, згідно із статтею 60 ЦПК України, обовязок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Проаналізувавши надані сторонами докази, встановивши за ними фактичні обставини та правовідносини, які вони тягнуть, співставивши їх з нормами чинного цивільного законодавства, яким врегульовано кредитні відносини, суд вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, належними та допустимими доказами не доведені.

Так, в силу ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Зокрема, цивільні права та обов'язки виникають із договорів, зміст яких, відповідно до статей 203-204, 215 ЦК України, не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; якщо вони вчинені у формі, встановленій законом, особами, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, за їх вільного волевиявлення і відповідно до їх внутрішньої волі і спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Недодержання виписаних вимог в прямо визначених законом випадках робить договір (правочин) нікчемним, а у разі відсутності такого зазначення - може тягнути його недійсність (у повному обсязі або окремої його частини) за судовим рішенням.

Якщо недійсність договору прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним, то він є правомірним і підлягає виконанню сторонами.

За ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (умови, які визнані істотними законом або необхідні для даного виду договорів), і з того часу він набуває обовязкової сили для сторін.

В силу ст.ст. 3, 627 ЦК України, договору притаманна така риса, як свобода договору. Поряд із справедливістю, добросовісністю і розумністю вона вважається вищою цінністю права, що забезпечує природне існування фізичної особи.

Одночасно слід зазначити, що договір є підставою виникнення договірного зобовязання під яким, відповідно до ст. 509 ЦК України, слід розуміти правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу ст.525-526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов зобов'язання і вимог закону, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або іншими звичайно застосовуваними вимогами. Принцип належного виконання припускає, що зобов'язання має бути виконане належними суб'єктами, в належному місці, в належний час, належним предметом і належним чином.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушення зобовязання тягне за собою певні правові наслідки.

Під порушенням зобовязання слід розуміти такий протиправний вплив з боку правопорушника, внаслідок чого субєктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення чи взагалі ліквідації. Порушенням зобовязання є його невиконання або неналежне виконання. Невиконання зобовязання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобовязання, або не утримуються від певних дій, хоча за змістом зобовязання могли утримуватися від їх вчинення.

За ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, чи розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків і моральної шкоди.

При цьому, відповідно до ст.ст. 622, 625 ЦК України боржник, не звільняється від обовязку виконати зобовязання в натурі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виписане у повній мірі стосується кредитних договорів та укладених на забезпечення їх виконання договорів поруки.

За ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Під загрозою його нікчемності названий договір потребує письмової форми укладення (ст.1055 ЦК України) і до нього застосовуються положення параграфа 1 ЦК України, що регулюють відносини з позики, якщо інше не встановлено нормами про кредит і не випливає із суті кредитного договору.

Його істотними умовами є предмет, сума кредиту, строк повернення, розмір відсотків та належна форма укладення.

З системно-логічно аналізу виписаного, суд вважає, що укладені між сторонами кредитний договір, зміни до нього є дійсними, оскільки протилежного сторона позивача не довела, хоча за ст.60 ЦПК України, то є її обовязком, а тому - вони є обовязковим до виконання їх учасниками. Позивач цей обовязок проігнорувала, фактично в односторонньому порядку відмовилася від названих правочинів, що є неприпустимим і таким, що тягне за собою встановлені законом негативні наслідки, які й повинні нести, а саме, сплатити ПАТ «Державний ощадний банк України» кредитну заборгованість.

Оскільки позивач цього добровільно не зробила, рішенням Апеляційного суду Одеської області від 08.04.2014 року, яким змінено рішення Приморського районного суду м.Одеси від 11.02.2013 року, вирішено стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором №1216-н від 09.02.2007 року у загальному розмірі 13993,56 доларів США, з яких: заборгованість по кредиту - 10113,29 доларів США, заборгованість по процентам 206,57 доларів США, пеня за прострочення основного боргу по кредиту - 2664,39 доларів США, пеня за прострочення процентів за користування кредитом - 1009,31 доларів США. Таким чином, судовим рішенням, котре на даний час не оскаржено та є чинним, підтверджено валюту зобов'язання за спірним кредитним договором №1216-н від 09.02.2007року - долари США.

За змістом статей 1046 та 1054 ЦК України відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику. Відповідно до частини 1 статті 1056-1 ЦК України від кредитного ризику залежить і розмір процентної ставки.

Укладаючи кредитний договір на таких умовах (покладення кредитного ризику на позичальника), ОСОБА_1 мала можливість передбачити зміну курсу гривні по відношенню до іноземної валюти, виходячи з ситуації в країні і враховуючи динаміку зміни курсів гривні та її девальвації. Обравши кредит в іноземній валюті з меншою процентною ставкою, ніж в гривні, позивач на той час вважала ці умови для себе більш вигідними та справедливими, про що свідчить зміст пункту 1.1 кредитного договору.

У відповідності до ст. 19 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст. 5 Декрету Кабінету міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», п. 8.12 постанови Правління Національного банку України №200 від 30 травня 2007 року «Про затвердження правил використання готівкової іноземної валюти на території України та про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України», ч.3 ст.533 ЦК України сторони мали законне право на укладення кредитного зобовязання в іноземній валюті і вони таке право використали, уклавши оспорюваний договір.

Таким чином, ОСОБА_1 уклала спірний кредитний договір на зазначених в ньому умовах свідомо, за свого вільного волевиявленням, протягом певного часу виконувала його, а посилання позивача на те, що вона за своїми підрахунками вважала кредит вже повернутим у повній сумі, а умови кредитного договору виконаними не ґрунтується на доказах та не є підставами для визнання кредитного договору №1216-н від 09.02.2007 року виконаним.

На підставах викладених, заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.1, 3-4, 10, 11, 60, 212, 214-215, 303 ЦПК України, ст.ст.1, 3, 10, 11, 16, 59, 60, 213, 509, 525, 526, 611, 626, 627, 1046, 1054, 1055 ЦК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадбанк України», Філія Одеського обласного управління про визнання кредитного договору №1216-н від 09.02.2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Державний ощадний банк України», припиненим у зв'язку з виконанням зобов'язання у повному обсязі відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Херсонської області через Херсонський міський суд Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня оголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С.І.Майдан