УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Рада-2» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Рада-2» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 2» (далі - ТОВ «Рада 2») про стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1. Позивач є житлово-експлуатаційною організацією, яка надає житлово-комунальні послуги мешканцям вказаного будинку. ОСОБА_3, отримуючи житлово-комунальні послуги, не сплачує їх вартість, заборгувавши з липня 2013 року по березень 2016 року 15 740 грн 12 коп., які позивач просить суд стягнути з відповідача, 312 грн 99 коп інфляційної складової боргу за вказаний період та 702 грн 19 коп. 3% річних від заборгованої суми.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Рада 2» просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем не надано доказів того, що ТОВ «Рада 2» є балансоутримувачем чи експлуатуючою організацією житлового будинку № 9 по вул. Ревуцького в м. Києві, не надано доказів укладення між сторонами договору про надання комунальних послуг.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_2, та споживачем житлово-комунальних послуг, які надаються до вказаної квартири.

Відповідач не здійснює оплату за житлово-комунальні послуги у повному обсязі, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість з липня 2013 року пор березень 2016 року в розмірі 15 740 грн 12 коп, 312 грн 99 коп. інфляційна складова боргу за вказаний період та 702 грн 19 коп - 3% річних від заборгованої суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 ЖК УРСР наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Такі ж вимоги передбачені в п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов'язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об'єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

Відповідно до ст. ст. 525 та 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Обґрунтовуючи під ставність позову ТОВ «Рада 2» указувало на те, що воно є експлуатуючою організацією, яка надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території й відповідно до акту приймання в експлуатацію указаного будинку і воно зобов'язано утримувати в належному стані внутрішньо будинкові мережі.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України суди на зазначені положення закону уваги не звернули, доводів позивача не перевірили з урахуванням того, що в матеріалах справи міститься договір від 14 червня 2011 року, за умовами якого ПАТ «Позняки-Жил-Буд» передало ТОВ «Рада 2» на утримання та експлуатаційне обслуговування вищевказаний житловий будинок і прибудинкову територію (а.с. 64-66), та не з'ясували хто надає послуги до вищевказаного будинку, споживачем яких є відповідач. Отже, висновки судів про відмову в позові з цих підстав є передчасними і ґрунтується на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Разом із тим, посилання судів як на підставу відмови в позові, на відсутність між сторонами договору про надання житлово-комунальних послуг не заслуговують з огляду на наступне.

Так, необхідність укладення договору про надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін, і відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. ст. 627, 630 ЦК України, ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Разом із тим за змістом наведених вище норм закону споживач зобов'язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними; відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 10 жовтня 2012 року у справі № 6-110цс12, на яку суд правильно послався в своєму рішенні.

Крім того, судами не взято до уваги розрахунок заборгованості відповідача за житлово-комунальні послуги, оскільки він належним чином не завірений ні печаткою, ні штампом позивача, а підписаний представником позивача ОСОБА_4, який не має повноважень на складання вказаних фінансових документів.

Разом із тим, судами взагалі не перевірено наданого позивачем розрахунку й усіх його складових, не встановлено чи не вказаний розрахунок бухгалтерським документом ТОВ «Рада 2», який підписаний представником позивача ОСОБА_4, який має право представляти інтереси довірителя (позивача).

При цьому суди не урахували, що відповідач не надав належних та допустимих доказів згідно зі ст. ст. 58-60 ЦПК України на підтвердження своїх доводів про відсутність послуг, чи про свою відмову від них, або про припинення надання позивачем послуг чи про допущені позивачем порушення під час надання житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

За таких обставин суди не виконали своїх обов'язків, визначених законом, повно, всебічно й об'єктивно не з'ясували усіх обставин справи та не надали їм належної оцінки та ухвалили рішення, які не можна визнати законними та обґрунтованими , у зв'язку з чим вони підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Рада-2» задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:І.М. Завгородня
В.М. Коротун
Л.М. Мазур
О.В. Попович