30.08.2017 Єдиний унікальний номер 205/2321/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я 205/2321/17
30 серпня 2017 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді - Скрипник К.О.,
при секретарі - Молчанові Є.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі, у письмовому провадженні, без застосування технічного запису відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «С.Л.Г.» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, -
Від представника позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовну заяву підтримав та просив задовольнити.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв до суду не надходило.
З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах.
Правовідносини щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої підприємству працівником, регулюються, зокрема, главою ІХ Кодексу законів про працю України (далі-КЗпПУ).
В ході судового розгляду встановлено, що згідно наказу № 257 к від 11.11.2016 року ОСОБА_1 прийнято на роботу водієм автотранспортних засобів до Товариства з обмеженою відповідальністю «С.Л.Г.», з заробітною платою згідно штатного розкладу (а.с.6). Як зазначено в позові, між сторонами було укладено договір про повну матеріальну відповідальність.
Наказом ТОВ «С.Л.Г.» від 24 січня 2017 року № С-10 «Про відрядження», направлено водія міжнародних перевезень ОСОБА_1 на автомобілі НОМЕР_1 у відрядження за напрямком: м. Дніпро (Україна)-м. Астана (Республіка Казахстан)-м. Дніпро (Україна), на період з 25.01.2017 р. по 05.03.2017 р. та встановлено ліміт витрат на відрядження в розмірі 161 000 грн., в тому числі добові витрати за межами України не більше 440 грн. на добу, в межах України не більше 250 грн. на добу (а.с.7).
Наказом № С 10/1 від 07 березня 2017 року, в звязку з затримкою через несприятливі погодні умови продовжено термін відрядження на період з 06.03.2017 р. по 10.03.2017 р., встановлено ліміт витрат на відрядження в розмірі 167050,00 грн., перераховано додаткові кошти в розмірі 6050,00 грн. на спеціальний рахунок водія (а.с.8).
16.03.2017 року відповідачем було подано авансовий звіт про використання коштів, отриманих під звіт на відрядження та було виявлено надмірно використані кошти в розмірі 33 338,67 грн. (а.с.18).
Крім того, перевитрата палива склала 254 літри та 60 літрів на загальну суму 5460 грн., вартість дизельного палива станом на 20.03.2017 року за літр 17,50 грн. (а.с.19,42).
Згідно ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.
Статтею 131 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді.
Відповідно до ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.
Згідно з п.1 ст.134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли, зокрема, між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей, а відповідно до п. 2ст. 134 КЗпП України, коли майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами.
Відповідно до вимог ч.1ст.135-3 КЗпП України, розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.
Обов'язок доказування наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника за завдану шкоду згідно з ст.138 КЗпП України покладається на власника або уповноважений ним орган, який для цього повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.
Пленум Верховного Суду України в постанові від 29 грудня 1992 року N 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" роз'яснив, що під прямою дійсною шкодою слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства провести витрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Пряма дійсна шкода є саме підставою, що зумовлює перевірку умов можливості настання матеріальної відповідальності працівника. За наявності шкоди для настання матеріальної відповідальності необхідні ще три умови: протиправна поведінка працівника, причинний зв'язок між протиправною поведінкою працівника і результатом у вигляді шкоди, що настала, і вина працівника.
Вказані обставини свідчать про неналежне виконання відповідачем покладених на нього обовязків згідно з договором та заподіяння шкоди позивачу з його вини.
Розмір заподіяної позивачу шкоди визначено за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку, оскільки відповідач перебуваючи у відрядженні надмірно використав кошти надані під звіт на відрядження, які підлягають поверненню до бухгалтерії ТОВ «С.Л.Г.».
Аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивача законні, обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню.
В силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в розмір 1600 грн.
Керуючись ст.ст. 130, 134, 135-1, 135-3 ч. 1, 136, 137 ч. 1, 138 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «С.Л.Г.» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «С.Л.Г.» грошові кошти в розмірі 38 798,67 грн. (тридцять вісім тисяч сімсот девяності вісім гривень 67 коп.).
Стягнути з ОСОБА_1на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «С.Л.Г.»судовий збір в розмірі 1600 грн. (одна тисяча шістсот гривень).
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя К.О. Скрипник