Дата документу Справа №

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3538/17 Головуючий у 1-й інстанції: Каретник Ю.М.
Є.У.№ 324/449/17 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

секретар: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 25 липня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Міністерства Оборони України про стягнення моральної шкоди у сумі 50 000 грн. В обґрунтування позову зазначав, що у період з 07.02.1985 року по 02.11.1986 року проходив військову службу па території Демократичної республіки Афганістан. У серпні 1985 року при виконанні військового обов`язку в ДРА він отримав множинні вогнепальні осколкові поранення голови та лівої руки, контузію головного мозку, що підтверджується висновком спеціаліста № 27 від 06.12.2014 року. Після звільнення з військової служби його періодично турбували головні болі, запаморочення, нестійкість ходи, порушення сну, дратівливість, погіршення пам`яті, загальна слабкість, тощо. Суттєве погіршення здоров`я позивач відчув наприкінці 2014 року. У період з 12.10.2014 року по 30.10.2014 року він знаходився на стаціонарному лікуванні у кардіологічному відділенні, а у період з 29.12.2014 року по 16.01.2015 року - у неврологічному відділенні КУ «Запорізький обласний госпіталь для інвалідів Великої Вітчизняної війни». За результатами огляду за висновками медико-соціальної експертної комісії йому була встановлена 3 група інвалідності, яка пов`язана з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, що підтверджується довідками до актів огляду МСЕК серії АВ № 0280765 та серії АВ № 0674215. Також позивачеві надано статус інваліда війни, що підтверджується копією безтермінового посвідчення, виданого Управлінням праці та соціального захисту населення Пологівської РДА від 13.03.2015 року серії НОМЕР_1 . Після встановлення інвалідності позивач також неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у різних лікувальних закладах.

Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 25 липня 2017 року позов залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, ухвалити новее про задовлення позовних вимог.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не надавав будь-яких доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та отриманою шкодою.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

В справі встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу, на території Демократичної Республікі Афганістан в період 07.02.1985 року по 02.11.1986 року, тобто в період, коли там велись бойові дії, що підтверджується копіями військового квитка, довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №1/1205 від 28.07.2014 р. (а.с.10-12).

Із наданих позивачем копій медичних документів вбачається, що в період проходження військової служби він отримав поранення, які призвели до стійкої втрати працездатності, внаслідок чого з приводу хронічних захворювань він систематично проходить курси лікування в різних медичних закладах (а.с. 14-22).

За висновком МСЕК від 10.02.2013 р. ( довідка серії АВ № 0280765) та від 13.02.2017 р. ( довідка серіії АВ № 0674215) ОСОБА_1 визнано інвалідом третьої групи безстроково, причина інвалідності - поранення, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велися бойові дії (а.с. 18,22).

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичні або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статгі.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року із змінами та доповненнями відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Ураховуючи викладене, суд врахував всі вимоги закону, належним чином дослідив, чи доведено позивачем факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України, чи наявний причинний зв`язок між шкодою і протиправними діями завдавана шкоди та вини відповідача в її завданні. При цьому Міністерство оборони України доводило відсутність своєї вини, на що суд дав належну оцінку їх доводам.

Позивач посилається на завдання йому моральної шкоди через отримання травм, в зв`язку з проходженням військової служби. Зазначає, що від травм у нього розвинулись хвороби та погіршився стан здоров`я, він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, працювати, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування.

За вимогами ч.Зст.Ю Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

ОСОБА_1 не надав будь-яких доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та отриманою шкодою, або докази, які б свідчили, що у нього змінився звичний спосіб життя.

Крім того, уст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Саме цим законом визначені соціальні гарантії військовослужбовців у випадку встановлення інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Такі гарантії реалізуються шляхом виплати грошової допомоги, спір щодо отримання якої між сторонами відсутній.

З урахуванням вказаних норм колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 25 липня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: