Справа № 357/4626/17 Головуючий у І інстанції Цуранов А. Ю.
Провадження № 22-ц/780/4347/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 31.10.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

31 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Журби С.О., Лівінського С.В.,

за участю секретаря Марченка Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 24 грудня 2012 року у розмірі 94 315 грн. 19 коп., з яких: 11 498 грн. 12 коп. заборгованість за кредитом, 74 799 грн. 68 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 050 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована складова), 4 467 грн. 39 коп. штраф (процентна складова).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 грудня 2012 року між сторонами укладено договір № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 300 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_2 не виконує належним чином зобовязання за договором, у звязку з чим утворилася заборгованість.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2017 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 24 грудня 2012 року у розмірі 87 397 грн. 80 коп., з яких 11 498 грн. 12 коп. заборгованість за кредитом, 74 799 грн. 68 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 100 грн. заборгованість за пенею та комісією. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивач пропустив строк позовної давності. Картка відповідача діяла до 24 грудня 2013 року, а позов предявлено лише 15 березня 2017 року. Суд першої інстанції не перевірив на підставі чого і ким було перераховано 500 грн. та неправомірно застосував ст. 264 ЦК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 24 грудня 2012 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з анкетою-заявою про надання кредиту у розмірі 300 грн.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість ОСОБА_2 станом на 31 січня 2017 року становить 94 315 грн. 19 коп., з яких: 11 498 грн. 12 коп. заборгованість за кредитом, 74 799 грн. 68 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 050 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована складова), 4 467 грн. 39 коп. штраф (процентна складова).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не оспорює факт отримання ним кредитних коштів та розмір заборгованості. Відповідач перервав перебіг позовної давності 20 травня 2014 року.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що у грудні 2012 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Внаслідок неналежного виконання зобовязань за договором утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути на свою користь. Сума заборгованості включає в себе заборгованість по тілу кредиту, процентах, пені, комісії та штрафу.

Після отримання платіжної картки відповідачем, банк в односторонньому порядку збільшив кредитний ліміт, в результаті чого відповідачем отримані кошти в сумі 11498.12 грн., яку банк просить стягнути як заборгованість за тілом кредиту. Крім того позивач ставить перед судом питання про стягнення з відповідача, відсотків за користування кредитними коштами, штрафу та пені.

Однак, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, позивач не надав належних та допустимих доказів наявності між сторонами договірних відносин щодо нарахування відсотків за користування кредитом, пені та штрафу.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору. Відсутність підпису відповідача на умовах та правилах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Позивач не надав доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16).

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Отже, позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом, пені та штрафу.

Приймаючи рішення про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11498.12 грн. суд першої інстанції не звернув уваги, що відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості (а.с. 4-5), відповідач вніс до банку кошти для погашення наявної заборгованості в сумі 29 822 грн. (сукупність всіх коштів внесених відповідачем).

Оскільки, як було зазначено вище, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів наявності між сторонами договірних відносин щодо нарахування відсотків за користування кредитом, пені та штрафу, колегія суддів приходить до висновку, що банк не мав права зараховувати внесені відповідачем кошти на погашення заборгованості по зазначеним платежам, розмір яких не погоджено сторонами.

За таких обставин, внесені відповідачем кошти в сумі 29822 грн., мають бути зараховані, як такі, що сплачені на повернення взятих у банку коштів, тобто суми тіла кредиту в розмірі 11498.12 грн.

Отже заборгованість відповідача перед банком погашена в повному обсязі, а відтак жодних підстав до задоволення позову немає.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, висновки суду щодо наявності підстав до задоволення позову не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставою до скасування рішення та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог, відповідно змінюється розподіл судових витрат. При подачі апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 1 760 грн. Підстав до задоволення позову немає а, отже, сплачений відповідачем судовий збір підлягає стягненню з позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», місце знаходження вул. Грушевського, 1-Д, у м. Київ, , на користь ОСОБА_2, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, судовий збір у розмірі 1 760 (одна тисяча сімсот шістдесят гривень).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Журба С.О.

ОСОБА_3