Справа № 445/1605/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

01 листопада 2017 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кіпчарського О.М.

секретаря судового засідання Притули І.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золочеві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частину майна , -

в с т а н о в и в :

в жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання колісного трактора спільною сумісною власністю подружжя та визнання за нею права власності на ? його частину. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 22.10.1989 року вона уклала шлюб із відповідачем. За час проживання у шлюбі сторони набули рухоме майно, а саме колісний трактор, який придбали за спільні кошти. Вказане рухоме майно зареєстроване на праві власності за відповідачем, вважає, що це майноз є обєктом спільної сумісної власності подружжя, а тому ? частина трактора повинна належати їй.

В судове засідання позивач не зявилась, причини своєї неявки не повідомила.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просить такі задовольнити. Додатково пояснив, що трактор сторони придбали у шлюбі та за спільні кошти подружжя. Позивач не цікавилась коли саме, у кого та за яку суму був придбаний трактор, оскільки займалась вихованням дитини, питаннями придбання трактора займався відповідач.

Відповідач в судовому засіданні заявлені вимоги заперечив та пояснив, що трактор був набутий його батьком ОСОБА_4 у 1986 році. Вказаний трактор був списаний у колгості, його батько отримав такий за ціною металобрухту. Батько був механіком у тракторній бригаді та вмів лагодити техніку, спільно з ним, а також із братом ОСОБА_5 вони відремонтували даний трактор та продовжують його використовувати у своєму господарстві до сьогоднішнього дня. В 1992 році трактор необхідно було поставити на облік та здійснити його реєстрацію, що вони і зробили. Трактор був зареєстрований за ним, право керування цією технікою має також його батько та рідний брат. Факт придбання трактора в період шлюбу заперечує, вказує, що такий за спільні кошти подружжя не придбавався, просить в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, показання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Як вбачається із копії свідоцтва про шлюб серії ІІ-СР №437996, сторони зареєстрували такий 22 жовтня 1989 року.

Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 14 березня 2016 року.

Як вбачається із копії технічного паспорту серії А №069026 виданого 24.03.1992 року, відповідач є власником трактора марки Т-25, 1975 року випуску, д.н.з. 28-31ШС. Технічний паспорт виданий на основі касового ордеру №937 від 28.11.1991 року.

Право керування транспортним засобом, окрім відповідача, має його брат ОСОБА_5, що також вказано у даному технічному паспорті.

21.08.2009 року на транспортний засіб видано нове свідоцтво про реєстрацію, з якого вбачається, що власником трактора залишився ОСОБА_2, право керування ним мають також ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Будучи допитаними в судовому засіданні в якості свідків, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 надали показання, що являються відповідно рідним братом та батьком відповідача. ОСОБА_4 працював у колгоспі в с. Червоному Золочівського району Львівської області, зокрема був механіком у тракторній бригаді. В 1986 році, колгосп, за ціною металобрухту, продав йому списаний трактор марки Т-25. Трактор був в неробочому стані, а тому він, спільно із своїми синами ОСОБА_2 та ОСОБА_5 провели його ремонт та повністю відновили. В 1987 році ОСОБА_5 проходив строкову військову службу, ремонт трактора він закінчував разом з ОСОБА_2, останній одружився із позивачем в 1989 році. Оскільки на трактор були відсутні документи, в 1992 році вони зареєстрували його у встановленому законом порядку, отримали технічний паспорт на транспортний засіб. Спорів щодо майна у них між собою ніколи не виникало, трактор вони використовують спільно і до сьогоднішнього дня, зареєстрували його на імя ОСОБА_2, оскільки не приділяли жодної уваги тому факту, хто вказаний власником майна по технічному паспорту.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 22 КпШС України, що діяв на час спірних правовідносин, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

За приписами ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За усталеною практикою Верховного суду України, що викладена в постановах за наслідками перегляду судових рішень, внаслідок неоднакового застосування судами одних і тих же норм матеріального та процесуального права, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Зокрема, така позиція Верховного суду України викладена у постановах № 6-2641цс15 від 16.05.2015 року, №6-612цс15 від 01.07.2015 року, №6-2333цс15 від 25.11.2015 року та ін.

В матеріалах справи наявний лише технічний паспорт на колісний трактор, який хоч і свідчить про реєстрацію транспортного засобу за відповідачем у період шлюб, однак не містить жодних відомостей про придбання такого майна за кошти подружжя.

Касовий ордер, що був підставою для видачі цього технічного паспорту, або будь-який інший документ, що свідчив би саме про придбання майна в період шлюбу та за спільні кошти подружжя, позивачем не надано та в матеріалах справи такі відсутні.

При розгляді справ про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, суд не вправі керуватись лише презумпцією, що усе майно набуте за час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя та припущеннями щодо набуття цього майна за спільні кошти подружжя.

Відтак, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог та визнання спірного майна обєктом спільної сумісної власності подружжя, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 15, 16 ЦК України, ст. 22,29 КпШС України, ст. 3, 10, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частину майна відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Золочівський районний суд Львівської області, шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_6