У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6, на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 4 січня 2017 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 21 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що у жовтні 2012 року він надав ОСОБА_5 у користування 70 тис. доларів США на строк до 1 січня 2015 року, зі сплатою 12 % відсотків річних, що нараховуються на залишок неповернутої суми позики, починаючи із 1 червня 2013 року і до дня її повернення. Дана позика була забезпечена договором поруки, укладеним із ОСОБА_7

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2014 року на його користь стягнуто зі ОСОБА_5 і ОСОБА_7 у солідарному порядку заборгованість в сумі 100 грн, та зі ОСОБА_5: 70 тис. доларів США, проценти в сумі 10 494,25 доларів США за період з 1 червня 2013 по 31 серпня 2014 року.

Оскільки відповідачі ухиляються від виконання своїх зобов'язань та рішення суду, тому позивач, посилаючись на положення ст. ст. 625, 1046-1048, 1050 ЦК Українипросив стягнути зі ОСОБА_5 11 633,87 доларів США або еквівалент в національній валюті із розрахунку відповідно до комерційного курсу долара США станом на дату повернення грошових коштів, з яких: 7 985,76 доларів США - прострочені відсотки; 3 647,68 доларів США -штрафні санкції, а також судові витрати.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року позовні вимоги щодо ОСОБА_5 і ОСОБА_7 роз'єднано в окремі провадження. Ухвалою цього ж суду від 24 лютого 2016 року цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики передано за підсудністю до Богунського районного суду м. Житомира.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 4 січня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 проценти за договором позики в сумі 7 985,76 доларів США, що за офіційним курсом, встановленим Національним банком України станом на 30 грудня 2016 року, складає 217139 грн 67 коп. та 3 % річних в розмірі 48 697 грн 74 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 21 лютого 2017 року рішення Богунського районного суду м. Житомира від 4 січня 2017 року змінено та ухвалено нове рішення, яким зменшено розмір процентів, що підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_5 з 7 985,76 доларів США до 7 019,19 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 30 грудня 2016 року складає 190 849 грн 06 коп.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням положень ст. ст. 525, 526, 599, 611, 625, 631, 1049 ЦК України дійшли правильного висновку про задоволення позову.

Оскільки судами установлено та не заперечується сторонами, що рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2014 року не виконано, а тому правильним є висновок про те, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 4 січня 2017 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Житомирської області від 21 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик