АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 619/4240/15-ц Головуючий суддя І інстанції Остропілець Є. Р.
Провадження № 22-ц/790/3483/17 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: Спори, що виникають із
житлових правовідносин
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.

суддів: Колтунової А.І., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Кравченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 05 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації, -

встановила:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з листопада 1990 року вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 У 1992 році за спільні кошти вони придбали у радгоспу «Слатинський» будинок АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер. 17 квітня 1994 року комісією по приватизації відомчого житлового фонду радгоспу «Слатинський» їй та її дітям ОСОБА_6 і ОСОБА_7 було видане свідоцтво про право власності на вказаний будинок. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 22 вересня 1997 року визнано дійсним договір купівлі-продажу між радгоспом «Слатинський» і ОСОБА_5, визнано за ним право власності в цілому на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 визнано недійсним свідоцтво про право власності, видане на ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, визнано за відповідачами право власності на зазначений будинок по 1/3 частині за кожним в порядку спадкування, скасовано рішення виконавчого комітету Слатинського селищної ради народних депутатів № 275 від 12 листопада 1996 року в частині узаконення за нею надвірних будівель, які побудовані в період спільного проживання з ОСОБА_5 Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 26 листопада 2014 року проведено перерозподіл часток спірного житлового будинку з надвірними будівлями, визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на 65/200 частин за кожним, та за ОСОБА_4 на 35/100 житлового будинку з надвірними будівлями, з виділом у натурі житлових приміщень та надвірний будівель, Посилаючись на те, що нею було здійснено значне поліпшення житлового будинку та витрачено кошти на будівництво надвірних будівель, позивач просила стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 грошову компенсацію у розмірі 369464 грн.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 05 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом встановлено, що 26 січня 1985 року між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб, від якого є син - відповідач ОСОБА_3.

У 1988 році подружжя ОСОБА_3 з Бєлгородської області РФ переїхало до радгоспу «Слатинське» Дергачівського району Харківської області, і у цьому ж році їм було надано будинок АДРЕСА_1 з правом подальшого його викупу, де відповідач була зареєстрована з 08 серпня 1988 року по 18 липня 1991 року.

Рішення Дергачівського районного суду від 22 січня 1991 року шлюб було розірвано, але розірвання шлюбу не було зареєстровано в органах РАЦС (як того вимагав чинний на той час закон), а тому шлюб вважається не розірваним.

З грудня 1990 року позивач почала проживати з ОСОБА_5, який помер у січні 1994 року. 18 березня 1994 року позивач народила сина - ОСОБА_7, батьком якого за судовим рішенням, яке набрало законної сили, є ОСОБА_5.

Встановлено також, що 17 квітня 1994 року комісією по приватизації відомчого житлового фонду радгоспу «Слатинський», було видане свідоцтво про право власності на вказаний будинок на ім'я ОСОБА_1 та ім'я її дітей - ОСОБА_6 і ОСОБА_7.

Однак рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 22 вересня 1997 року визнано дійсним договір купівлі-продажу, укладений між радгоспом «Слатинський» і ОСОБА_5, визнано за ним право власності в цілому на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1

Цим же рішення визнано недійсним свідоцтво про право власності, видане на ім'я ОСОБА_1 та на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_7, визнано за відповідачами право власності на зазначений будинок по 1/3 частині за кожним в порядку спадкування, та скасовано рішення виконавчого комітету Слатинського селищної ради народних депутатів № 275 від 12 листопада 1996 року в частині узаконення за ОСОБА_1 надвірних будівель, які побудовані в період спільного проживання з ОСОБА_5

Відповідно до зазначеного судового рішення, яке є чинним, рішенням ради трудового колективу радгоспу «Слатинський» Дергачівського району Хароківської області було вирішено продати будинок ОСОБА_5 за суму 25 236 руб. 48 коп. У період з 09 січня 1992 року по 30 червня 1992 року ОСОБА_5 вніс зазначену суму в касу радгоспу «Слатинський» та отримав відповідні документи на оформлення права власності на спірний будинок, однак належним чином право власності не оформив. Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина у виді житлового будинку за вищевказаною адресою.

Крім того, рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 26 листопада 2014 року проведено перерозподіл часток спірного житлового будинку з надвірними будівлями, визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на 65/200 частин за кожним, та за ОСОБА_4 на 35/100 житлового будинку з надвірними будівлями, з виділом у натурі житлових приміщень та надвірний будівель, вирішено вимоги про визначення порядку користування земельної ділянкою.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1, всупереч ст.60 ЦПК України, не надала суду достатніх доказів стосовно свого вкладу у покращення житлового будинку, проведення поточного ремонту та грошового вкладу в будівництво надвірних будівель. При цьому суд зазначив, що наведені позивачем доводи раніше досліджувалися судом при розгляді інших цивільних справ стосовно права власності на спірну нерухомість, та їм була надана правова оцінка. Рішення у цих справах є чинними.

Щодо Звіту про оцінку вартості робіт з урахуванням їх об'єму, використання будівельних матеріалів, пов'язаних з покращенням вказаного житлового будинку шляхом перебудови і будівництва прибудови і нових надвірних будівель житлового будинку з надвірними будівлями від 21 березня 2016 року, який надала позивач в якості письмового доказу на підтвердження своїх вимог, суд зазначив, що цей звіт не містить інформації щодо періоду в який здійснювались прибудови до будинку і в який час проводилось будівництво надвірних будівель, не вказаний рік будівництва.

За приписами ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З апеляційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що її доводи зводяться до змісту позовних вимог та непогодження з оцінкою судом першої інстанції доводів позивача.

Такі доводи були предметом дослідження суду першої інстанції і їм надана правильна правова оцінка.

Як на правову підставу своїх вимог позивач послалась на положення ч.ч. 3,4,5 ст.357 ЦК України, яка регулює правовідносини між учасниками спільної власності, тоді як за встановлених судом обставин, позивач ніколи не набувала права власності на спірне майно (визнання на її ім'я свідоцтва на право власності недійсним свідчить про його недійсність з моменту видачі такого свідоцтва). Відтак посилання позивача на зазначену норму закону є помилковим, як і посилання на постанову Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок».

Оскільки судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи, а наведені в скарзі доводи висновків суду не спростовують, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 05 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.І. Колтунова

Н.П. Пилипчук