АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Мазурик О.Ф., Кравець В.А.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Збройні сили України, Кабінет Міністрів України, Національна гвардія України, Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, Служба безпеки України, про встановлення факту участі заявника у бойових діях під час проведення антитерористичної операції за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року про відмову у відкритті провадження,

в с т а н о в и л а :

ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 31.05.2017 року у відкритті провадження відмовлено.

Справа № 758/7114/17 Апеляційне провадження № 22-ц-796/7918/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Васильченко О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Посилається на порушення судом норм процесуального права. А саме, суд не врахував та не застосував п. п. 11,14 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затвердженого наказом МОУ від 07.05.2015 року № 200, та п. 4 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню у часть в АТО, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою КМУ від 20.08.2014 року № 413, згідно з якими рішення суду про встановлення факту участі особи у бойових діях визнається як документ для надання статусу учасника бойових дій. Крім того, спір відсутній, а зазначаючи про наявність спору суд не зазначив між якими сторонами він виник.

У судовому засіданні заявник та його представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити. При цьому заявник зазначав, що журнал участі у бойових діях втрачено.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши надані матеріали, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що із заяви вбачається спір про право.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З наданих матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, у якій просив встановити факт його участі у бойових діях під час проведення АТО. В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначав, що у нього відсутні документи, на підставі яких комісія приймає рішення щодо визнання громадян учасниками бойових дій, проте безпосередню його участь у виконанні завдань АТО може встановити суд на підставі показань свідків, фотознімків та довідкою виданою командиром в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України № 1375 від 12.12.2016 року. Встановлення зазначеного юридичного факту необхідні йому для набуття відповідного правового статусу за для отримання соціальних пільг та гарантій.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України, та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій із числа осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення приймають рішення щодо визнання громадян учасниками бойових дій на підставі документів, які визначені п. 11 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.05.2015 року № 200, та п. 4 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року№ 413.

У п. 14 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій визначено, що у разі звернення особи до суду стосовно встановлення факту участі в бойових діях чи інших подіях, які дають право на визнання його учасником бойових дій, і прийняття судом відповідного позитивного рішення, таке рішення суду визнається як документ, що підтверджує право громадянина на визнання його учасником бойових дій. Копія рішення суду підлягає зберіганню разом з іншими документами.

Таким чином, до переліку документів, що підтверджують право громадянина на визнання його учасником бойових дій, входить рішення суду про встановлення факту участі особи в бойових діях, а тому висновки суду про неможливість розгляду спірного питання у порядку окремого провадження суперечать змісту п. 14 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій.

Суд першої інстанції вказаних положень не врахував, належним чином не первірив заяву ОСОБА_1 , не з`ясував підстави поданої заяви, тому дійшов передчасного висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з передачею питання про відкриття провадження на новий розгляд.

При цьому колегі суддів звертає увагу суду на приписи п. 2 ч. 1 та ч. 2 ст. ст. 258 ЦПК України, згідно з якими у заяві повинно бути зазначено причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують факт та до заяви додаються докази, що підтверджують викладені у заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Вимоги апеляційної скарги про направлення справи для продовження розгляду не підлягають задоволенню, оскільки судовий розгляд до вирішення питання про відкриття провадження у заяві неможливий. Питання ж відкриття провадження не відноситься до компетенції суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року скасувати з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді