АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1787/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів Пєнти І.В., Талалай О.І. ,

секретар Філіпчук О.С.

за участю представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданої представником ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Звертаючись до суду, позивачка вказувала, що з 20.05.1978 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, під час якого ними було набуто майно, а саме: земельну ділянку площею 0,019 га. по вул. Проскурівського підпілля (Котовського) 106 м. Хмельницького, квартиру за адресою м. Хмельницький, вул. Проскурівського підпілля 106, приміщення кафе з банкетною залою, загальною площею 357,1 кв.м. за адресою м. Хмельницький, вул. Проскурівського підпілля 106. Так як це майно є спільною сумісної власністю подружжя, тому ОСОБА_5 просила суд визнати за нею право власності на ? частину вказаного майна.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 15 вересня 2015 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_5 право власності на: ? частину земельної ділянки площею 0,019 га., що на території Хмельницької міської ради по вул. Проскурівського підпілля (Котовського) 106; ? частину квартири за адресою м. Хмельницький, вул. Проскурівського підпілля 106; ? частину приміщення кафе з банкетною залою, загальною площею 357,1 кв.м. за адресою м. Хмельницький, вул. Проскурівського підпілля 106. Вирішено питання про судовий збір.

Не погоджуючись із цим рішенням суду ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку та зазначав, що оскаржуване рішення є незаконним і таким, що ухвалено за неповного зясування обставин справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та не правильного застосування норм матеріального і процесуального права. На думку апелянта, суд мав залучити його до розгляду справи, як кредитора за боргами подружжя, яке відповідно до розписок від 03.09.2010 року та 30.09.2011 року має заборгованість перед ним на загальну суму 300000 доларів США. Еквівалент боргу в сумі 1242000 грн. (60000 доларів США) рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 09.06.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 01.10. 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь апелянта. На підставі цього рішення, 22.10.2015 року видано виконавчий лист, за яким 12.11.2015 року відкрито виконавче провадження. Апелянт вказує, що в ході проведення виконавчих дій йому стало відомо, що боржнику належить лише ? частина земельної ділянки, квартири та кафе з банкетною залою, останнє з яких перебуває під арештом за ухвалою суду від 20.12.2013 року. Вчинення таких операцій, на думку апелянта, є протизаконним та спрямованим на уникнення виконання вищезазначеного рішення. ОСОБА_3 вважає, що судом не досліджено питання і не встановлено факту порушення, невизнання або оспорювання прав ОСОБА_5 щодо спільного майна подружжя, отже її позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, апелянт зазначає, що суд при вирішенні спору не встановив обсяг нажитого сторонами майна, не перевірив можливість його поділу за наявності арешту, не врахував борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї, чим порушив права та інтереси ОСОБА_3, не вирішив питання відступу від рівності часток подружжя і можливість компенсації за договором позики за рахунок майна, яке підлягало поділу між ними.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 21 березня 2016 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 15 вересня 2015 року закрито.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 18 квітня 2016 року у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_4, на ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 21 березня 2017 року відмовлено.

Постановою Верховного суду України від 06 вересня 2017 року ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 21 березня 2016 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 18 квітня 2016 року скасовано, справу передано на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Представник апелянта в судовому засіданні 17.10.2017 року апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі та просить її задовольнити.

Представник відповідача апеляційну скаргу не визнав і просить її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Апелянт ОСОБА_3, його представник ОСОБА_4, позивач ОСОБА_5, відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявились, будучи належним чином повідомленими про день і час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1, ч. 1 та ч. 2 ст. 307 і ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі з 20 травня 1978 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-БВ №340544 від 18 лютого 1978 року.

І під час шлюбу сторонами було придбано: земельну ділянку площею 0,019 га., яка знаходиться на території Хмельницької міської ради по вул. Котовського (нині вул. Проскурівського підпілля) 106, що підтверджується державним актом на право власності на землю серії ІV-ХМ №012615 від 25.05.1998 року; квартиру за адресою м. Хмельницький, вул. Проскурівського підпілля, буд. 106, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 17.11.2011 року; кафе з банкетною залою загальною площею 357,1 кв. м., яке розташоване за адресою м. Хмельницький, вул. Проскурівського підпілля, 106, що підтверджується свідоцтвом про право власності серії CAE №295120 від 17.11.2011 року.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи. (а.с. 6-9).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно виходив з того, що вказане вище майно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому і обґрунтовано визнав за позивачкою право власності на ? частину вказаного майна.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарств догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В силу ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України об'єктом права спільної скісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст. 63 СК, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є в спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Як слідує із положення ч. 1 ст. 320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, установлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності.

Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України.

Фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, всім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа - підприємець, яка перебуває в шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, всім своїм особистим майном і часткою в спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме йому при поділі цього майна.( ст. 52 ЦК України).

В силу положень ч. 1 ст. 71 СК України, ч. 2 ст. 364 ЦК України поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до роз'яснень, що викладені в п. п. 22, 23, 24 постанови Пленуму Верхового Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що до участі в справі в якості третьої особи не було залучено ОСОБА_3, як кредитора, колегія суддів вважає їх обґрунтованими, однак це процесуальне порушення не призвело до невірного вирішення справи по суті.

Встановлено, що ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 20.12.2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики накладено арешт на кафе з банкетною залою загальною площею 357,1 кв. м., що розташоване за адресою м. Хмельницький, вул. Проскурівського підпілля, 106.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 09.06.2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 позику в сумі 1242000 грн. та 3441грн. судового збору, а всього 1245441грн.

12.11.2015 року старшим держвиконавцем Другого міського відділу ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції ОСОБА_6 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №49324178.

Однак, 30.08.2017 року начальником відділу Другого ВДВС м. Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області ОСОБА_6 винесена постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав передачі державним виконавцем в порядку ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» 10.08.2017 року стягувачу ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу майна на суму 102445грн.; 16.08.2017 року та 30.08.2017 року стягувачу перераховано кошти від реалізації відповідно: ? частини земельної ділянки в сумі 258818,18грн. і ? частини кафе з банкетною залою в сумі 884177,82грн.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи. (а.с.49-53, 167-168).

Також колегією суддів встановлено, що у Хмельницькому міськрайонному суді не перебуває на розгляді справа за позовом апелянта до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики від 30.09.2011 року 240000 доларів США, що підтверджується ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 10.10.2017 року. (а.с.165). І доказів, що на виконані у відділі ДВС перебувають невиконані виконавчі листи про стягнення із ОСОБА_1 чи ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 коштів, і, що оскаржуване судове рішення завдає шкоди ОСОБА_3, що виражається у несприятливих наслідках для останнього, стороною апелянта в порушення вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України надано не було, хоча судом апеляційної інстанції на виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України було розяснено учасникам процесу їх права та обовязки.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що при ухвалені оскаржуваного рішення судом першої інстанції було порушено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України є передчасними.

Так, в силу ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положеннями ч.1 ст. 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів вважає, що звернення ОСОБА_5 із позовом до суду про поділ спільного майна подружжя підтверджує факт наявності спору між сторонами.

Доводи апеляційної скарги про те, що при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції невірно застосовані норми ст.ст. 70, 73 СК України є такими, що не заслуговують на увагу, адже при задоволенні позову суд першої інстанції вірно виходив з того, що частки ОСОБА_5 та ОСОБА_1 є рівними (ч. 1 ст.70 СК України) та визнав за позивачкою право власності на ? спільного майна подружжя (земельної ділянки, квартири та кафе з банкетною залою).

Разом з тим, положення статті 73 СК України регулюють питання накладення стягнення на майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя і відповідно до ч. 2 якої стягнення може бути накладено на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сімї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Встановлено, що апелянтом та його представником не надано належних та допустимих в розумінні ст.ст. 58 59 ЦПК України доказів того, що ОСОБА_1 позичалися кошти у ОСОБА_3 саме в інтересах сімї і були використанні на її потреби. А тому і доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення було порушено положення ч. 4 ст. 65 СК України є недоведеними.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 15 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) А.П. Корніюк

Судді (підпис) І.В. Пєнта

(підпис) ОСОБА_7

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

________________________________________________________________________________Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8 Справа № 22ц/792/1448/17

Доповідач Корніюк А.П. Категорія: 27