У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 11 березня 2008 року між ним та акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком, правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого він отримав кредит у розмірі 517 126 доларів 45 центів США зі сплатою 13 % річних. 19 лютого 2010 року з метою забезпечення виконання вказаного кредитного зобов'язання між ним та банком було укладено іпотечний договір, згідно з яким він передав банку в іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1. У зв'язку з неналежним виконанням ним умов кредитного договору утворилась заборгованість.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києвавід 26 січня 2012 року, що набрало законної сили, позов банку було задоволено та стягнуто з нього на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованість за кредитним договором та судові витрати у розмірі 3 176 208 грн 53 коп. У задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання договору іпотеки недійсним було відмовлено. На виконання указаного судового рішення 10 жовтня 2012 року було видано виконавчий лист.

Позивач зазначав, що заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2012 року, що набрало законної сили 28 лютого 2013 року, його позов до банку про усунення перешкод у користуванні майном та зобов'язання надати документи,отримані за довіреністю, було задоволено та зобов'язано ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» передати йому технічний паспорт та правовстановлюючі документи на квартиру. На виконання указаного судового рішення 24 травня 2013 року було видано виконавчий лист.

ОСОБА_3 зазначав, що судове рішення не було виконано, документи на квартиру йому не передані, а їх надано ТОВ «Кредитні ініціативи», оскільки 17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») було укладено договір відступлення прав вимоги, згідно умов якого товариство набуло до нього права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки.

Позивач зазначав, що товариство 19 січня 2015 року направило йому вимогу про усунення порушеньта добровільне виселення, згідно якої його було повідомлено про відступлення прав кредитора та необхідність сплатити заборгованість.

Листом від 27лютого 2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи» повідомило його про те, що у зв'язку з невиконанням вимоги про погашення заборгованості, на підставі іпотечного договору воно задовольнилозабезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Право власності на указану квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ЧуловськимВ.А.

Ураховуючи викладене та посилаючись на те, що дії нотаріуса при посвідченні договору є незаконними та порушують положення Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), ОСОБА_3 просив суд визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 лютого 2015 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., щодо реєстрації за ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі іпотечного договору із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя від 19 лютого 2010 року, та зобов'язати нотаріуса скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майна.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 лютого 2015 року, вчинене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., щодо реєстрації за ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі іпотечного договору із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя від 19 лютого 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності скасовано. Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 лютого 2015 року, вчинене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., щодо реєстрації за ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі іпотечного договору із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя від 19 лютого 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи» посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуванерішення апеляційного суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 лютого 2015 року, вчинене приватним нотаріусом щодо реєстрації за ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на спірну квартиру на підставі іпотечного договору, було здійснено з порушенням вимог чинного законодавства, так як оформлення права власності на спірну квартиру за товариством відбулося на підставі документів, якими товариство володіло незаконно.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на нерухоме майно та відмовляючи у задоволенні позову у цій частині з інших правових підстав, виходив із того, що приватний нотаріус в порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» незаконно прийняв рішення про реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі іпотечного договору із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя від 19 лютого 2010 року, оскільки не мав на це відповідного права, так як не сплив 40-денний строк з моменту надсилання письмової вимоги - попередження іпотекодавця.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 11 березня 2008 року між акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком, правонаступником якого є ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_3 булоукладено кредитний договірвідповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 517 126 доларів 45 центів США зі сплатою 13 % річних.

З метою забезпечення виконання кредитного договору 19 лютого 2010 року між банком та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, згідно з умов якого останній передав банку в іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору утворилась заборгованість.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 січня 2012 року, що набрало законної сили, позов банку задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованість за кредитним договором та судові витрати у розмірі 3 176 208 грн 53 коп. У задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання договору іпотеки недійсним було відмовлено.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2012 року, що набрало законної сили 28 лютого 2013 року, позов ОСОБА_3 до банку про усунення перешкод у користування нерухомим майном та зобов'язання надати документи,отримані за довіреністю, задоволено. Зобов'язано ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» передати ОСОБА_3 технічний паспорт та правовстановлюючі документи на квартиру.

17 грудня 2012 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на підставі договору відступлення прав вимоги відступило на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги за кредитним та забезпечувальним договорами.

Отже, у силу ст. ст. 512, 514 ЦК України ТОВ «Кредитні ініціативи» стало новим кредитором боржника.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені у ст. ст. 12, 33 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до цих норм такими підставами є порушення іпотекодавцем умов іпотечного договору, невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

19 січня 2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи» направило ОСОБА_3 вимогу про усунення порушень та добровільне виселення, згідно якої останнього було повідомлено про відступлення прав кредитора та необхідність сплатити заборгованість за кредитним договором та про наслідки не виконання указаної вимоги.

У чч. 1, 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону.

При цьому згідно із ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Згідно з п. 5.2.1 договору іпотеки задоволення вимог іпотекодержателем відбувається в порядку та в розмірі визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Підписанням цього договору іпотекодавець та іпотекодержатель дійшли згоди про перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя після спливу 40-денного строку з моменту надсилання письмової вимоги на адресу іпотекодавця - попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги про виконання зобов'язань (а.с. 13).

27 лютого 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на указану квартиру за ТОВ «Кредитні ініціативи».

Згідно з ст. 50 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Нотаріус як спеціальний суб'єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пп. 4, 6 ч. 2 ст. 9 цього Закону.

Відповідно до п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 року (яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Згідно п.1 Наказу Міністерства юстиції України від 2 квітня 2013 року № 607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб» (далі - Наказ), який діяв на час виникнення правовідносин, додатком до якого є Порядок взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, що виникають на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя проводиться державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру.

Разом з цим абз. 2, 3 п.1 указаного Наказу передбачено, що дія цього наказу не поширюється на випадки подання заяв щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно одночасно із заявами щодо державної реєстрації похідних від права власності речових прав на нерухоме майно, реєстрація яких проведена до 1 січня 2013 року відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Отже, аналіз положень ст. ст. 2, 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 року дає підстави для висновку про те, що нотаріус може діяти як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Таким чином, апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув,у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, не врахував, що нотаріус на час виникнення правовідносин міг діяти як спеціальний суб'єкт на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судове рішення не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик