Справа № 128/2443/17

РІШЕННЯ
Іменем України

13.11.2017 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої судді Саєнко О.Б., при секретарі- Кузьменко А.О.,

за участю: представників заявника- ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за заявою ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей- ОСОБА_4 та ОСОБА_5 «про встановлення факту загибелі ОСОБА_6 при виконанні обов`язку військової служби, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України», заінтересовані особи - Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація,-

ВСТАНОВИВ:
20 вересня 2017 року заявник ОСОБА_3 у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей- ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулася до Вінницького районного суду із заявою про встановлення юридичного факту загибелі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , при виконанні обов`язку військової служби,17 лютого 2015 року в с. Каменки Дебальцевського району Донецької області України, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Подану заяву ОСОБА_7 обґрунтувала тим, що 17 лютого 2015 року її чоловік ОСОБА_6 кулеметник 15 механізованої роти 5 механізованого батальйону, виконуючи бойове завдання при виконанні обов`язку військової служби під час проведення антитерористичної операції у Донецькій області , поблизу с. Каменки, Дебальцевського району Донецької області, був смертельно поранений від розриву осколкового снаряду, внаслідок мінометного обстрілу з боку проросійських бойовиків.

Вважає, що її чоловік ОСОБА_6 загинув внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України на території Донецької області .

Встановлення даного юридичного факту, на думку заявника, можливе лише в судовому порядку, оскільки діючим законодавством не передбачений інший порядок встановлення такого факту , з метою визначення статусу ОСОБА_6 , як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954, тобто жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією конвенцією, іншими нормами міжнародного права, у тому числі для отримання нею та дітьми гуманітарної допомоги від міжнародних гуманітарних організацій.

В судове засідання заявник ОСОБА_7 не з`явилася по невідомим для суду причинам.

Представники заявника - Окунєв І.С., ОСОБА_2 , в судовому засіданні заяву ОСОБА_7 підтримали у повному обсязі з підстав зазначених у неї та надали суду аналогійні пояснення, просили її задовольнити у повному обсязі.

Представники заінтересованих осіб також до судового засідання не з`явилися : представник Міністерства соціальної політики України Федоровича Н., просив проводити розгляд справи у його відсутності ; представник Російської Федерація,-з невідомих для суду причин.

Суд, з урахуванням міркування представників заявника, які не заперечували , вважає за можливе провести розгляд цивільної справи у відсутності не з*явившихся осіб.

Вислухавши пояснення представників заявника, вивчивши заяву та додані до неї докази, суд вважає що заява підлягає до задоволення виходячи з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 зареєстровали шлюб 13 серпня 2000 року , актовий запис № 9 в Демидівській сільській раді Жмеринського району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. ( а.с. 31)

Від даного шлюбу у ОСОБА_7 та ОСОБА_6 народилися дві доньки- ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження . ( а.с. 32,33)

З 21 серпня 2014 року солдат запасу ОСОБА_6 , згідно до мобілізаційного розпорядження зарахований до списків особового складу Збройних сил України польова пошта НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків ОСОБА_6 за посадою. ( а.с. 34)

З 25 січня 2015 року по 17 лютого 2015 року ОСОБА_6 , безпосередньо брав участь в антитерористичній операції , забезпечені її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується довідкою № 2899 від 23.04.2015 року .( а.с. 35)

З Витягу з протоколу Військово- лікарської комісії Центрального регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, протокол №112 від 23 квітня 2015 року , встановлено, що «вибухова травма»- отримана колишнім військовослужбовцем, рядовим ОСОБА_6 під час бойових дій в зоні АТО, а саме в районі населеного пункту Дебальцеве Донецької області в ході мінометного обстрілу з боку незаконних збройних формувань, що підтверджено актом проведення службового розслідування , виданого 01.04.2015 року командиром в/ч пп НОМЕР_1 , послужила причиною його смерті -17.02.2015 року , що підтверджено довідкою про причину смерті № 462 , виданою 20.02.2015 року Дніпропетровським обласним бюро судово-медичної експертизи ( а.с.137) та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , ( а.с. 136) виданим 27.02.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Жмеринському району реєстраційної служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області ( а.с. 138)

Указом Президента України № 553/2015 р. ОСОБА_6 нагороджено Орденом « За мужність» ІІІ ступеня, посмертно. ( а.с 139)

Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного.
Згідно до положень, викладених в ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Постановою Верховної ради України «Про Заяву Верховної ради України» «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» № 337-VIII від 21 квітня 2015 року схвалено текст Заяви Верховної ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків».

Так, з системного аналізу даної заяви вбачається, що 20 лютого 2014 року були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами Російської Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання підрозділів збройних сил Російської Федерації, розташованих в Криму, що знаходились там відповідно до Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин.

Також , з даної заяви Верховної ради України слідує, що 27 лютого 2014 року збройні підрозділи спеціального призначення Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації захопили будівлі Ради Міністрів та Верховної Ради Автономної Республіки Крим. Водночас, відбулось створення і озброєння нерегулярних збройних формувань найманців з числа місцевих жителів, якими керували офіцери спецслужб і Збройних Сил Російської Федерації, а Чорноморський флот Російської Федерації заблокував українські порти, де знаходились кораблі Військово-Морських Сил України. В подальшому, лідер партії "Русское единство" Сергій Аксьонов проголосив себе головою Ради Міністрів Автономної Республіки Крим та закликав президента Російської Федерації "забезпечити мир і спокій в Криму". У відповідь на цей заклик Президент Російської Федерації звернувся до Ради Федерацій Федеральних зборів Російської Федерації, яка своєю постановою від 1 березня 2014 року надала згоду на використання на території України Збройних Сил Російської Федерації. Як наслідок, це призвело до збройного захоплення і воєнної окупації невід`ємної частини України Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

В подалі нелегітимно сформована в умовах російської воєнної окупації виконавча влада Автономної Республіки Крим 16 березня 2014 року провела референдум про входження Автономної Республіки Крим до складу Російської Федерації, однак результати референдуму не були визнані жодною країною світу, крім Російської Федерації, що підтверджується Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 68/262 від 27 березня 2014 року "Територіальна цілісність України".

17 березня 2014 року Верховна Рада Автономної Республіки Крим, розпущена постановою Верховної Ради України від 15 березня 2014 року № 891-VІІ, всупереч цьому, проголосила Крим незалежною державою. 18 березня 2014 року самозвані представники Верховної Ради Автономної Республіки Крим підписали з президентом Російської Федерації "Договір про прийняття до Російської Федерації Республіки Крим і створення у складі Російської Федерації нових суб`єктів".

21 березня 2014 року владою Російської Федерації прийнято Федеральний конституційний закон "О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов Республики Крым и города федерального значения Севастополя".

Згідно до положень, викладених в ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VІІ від 15.04.2014 року, із змінами і доповненнями, Республіка Крим та місто Севастополь визнано тимчасово окупованою територією України із зазначенням дати початку тимчасової окупації 20 лютого 2014 року.

Незаконно анексувавши Республіку Крим, Росія продовжила свою військову агресію по відношенню до України, розпочавши в квітні 2014 року другу фазу збройної агресії проти України, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні формування проголосили створення "Донецької народної республіки" (07 квітня 2014 року) та "Луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року).

Згідно з постановою Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України» «Про відсіч збройній агресії Федерації та подолання її наслідків», від 21 квітня 2015 року №337-VIII, зазначені події на сході України відбувалися за наступними обставинами.

Протягом травня 2014 року самозвані лідери "ДНР" та "ЛНР", серед яких було багато громадян Російської Федерації, у неконституційний спосіб організували проведення фіктивних референдумів про відокремлення цих нелегітимних утворень від України. Під приводом і з метою їхньої підтримки на територію України були заслані розвідувально -диверсійні групи, які очолювали кадрові офіцери Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації, формування російського козацтва та укомплектований чеченцями громадянами Російської Федерації, батальйон "Восток", а також були задіяні такі озброєні групи найманців як "Русский сектор" та "Оплот". За їхньої участі відбулися захоплення адміністративних будівель у багатьох населених пунктах Донецької та Луганської областей, здійснено збройні напади на частини українських Сухопутних військ та літаків Повітряних сил Збройних Сил України.

11 травня 2014 року на окупованій території Донецької і Луганської областей відбувся референдум щодо самовизначення в Луганському та Донецькому регіонах з метою відокремлення та проголошення так званих "Луганської Народної Республіки" та "Донецької Народної Республіки". Однак, такий референдум, як і проголошені утворення, а саме "Луганська Народна Республіка" та "Донецька Народна Республіка" не були визнані ані національним законодавством, ані міжнародною спільнотою.

На засіданні Ради Безпеки ООН, яке відбулося 29 серпня 2014 року, в зв`язку з агресією Російської Федерації проти України, делегація України заявила: « Росія розпочала безпосереднє воєнне вторгнення на материкову частину України із застосуванням своїх регулярних збройних сил».

Нерегулярні збройні формування, задіяні Російською Федерацією у агресивній війні проти України, систематично підкріплювалися російськими найманцями з числа звільнених у запас військовослужбовців Збройних Сил Російської Федерації та постачанням зброї і військової техніки, включаючи танки, артилерійські системи, протитанкові засоби та сучасні зенітно-ракетні комплекси, які постачалися з території РФ. Це підтверджувалося поясненнями численно затриманих військовослужбовців Збройних Сил Російської Федерації.

Підтвердженням окупації Російською Федерацією, як країною агресором, частини території Луганської і Донецької областей, є факти здійснення нею активних дій щодо організації збройних нападів, участі в них та постачання для цього на територію України зброї та особового складу військ Російської Федерації.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.

За наслідками військової агресії Російської Федерації прийнято постанову Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Відповідно до абзацу 2 Постанови Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Росіїської Федерації та керівниками терористичних організацій "ДНР" та "ЛНР", які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04 лютого 2015 року №145-VІІІ, зазначено, що з 20 лютого 2014 року проти України триває збройна агресія Російської Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки.

Також Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-VІІІ законодавчий орган України затвердив Звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором.

Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20 лютого 2014 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів «а», «b», «c», «;d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (ХХIХ) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року.

Військові дії Російської Федерації на території України були визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій.

Виходячи з вище викладеного, суд вважає , що при вирішенні даної справи знайшов своє підтвердження факт збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України, що є загальновідомим.

Відповідно до довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України № 2899 від 23.04.2015 року, виданої тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини- польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_8 , судом встановлено , що солдат ОСОБА_6 в період з 25 січня 2015 року по 17 лютого 2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції поблизу с. Каменки Дебальцевського району Донецької області.

Вищевикладені обставини справи встановлюють причинний зв`язок між загибеллю ОСОБА_6 17 лютого 2015 року та обставинами того, що він в цей час проходив військову службу та брав участь у проведенні антитерористичної операції на території України, що межує з територією, тимчасово окупованою в результаті збройної агресії Російської Федерації проти України.

Враховуючи, що в результаті саме збройної агресії та воєнного конфлікту, розпочатих Російською Федерацією, ОСОБА_9 17 лютого 2015 року отримав вибухову травму, яка стала причиною його смерті, а також обставини того, що внаслідок саме військової агресії Російської Федерації на території Донецької області було порушено право ОСОБА_6 на життя і здоров`я, передбачене ст. 27 Конституції України та ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, тому заява ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає повному задоволенню, оскільки встановлення даного юридичного факту необхідно ОСОБА_3 для виникнення у неї та її дітей права на справедливу компенсацію.

Керуючись ст.ст.212-215, 259 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:
Заяву ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей- ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - задовольнити.

Встановити юридичний факт загибелі чоловіка ОСОБА_3 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби 17 лютого 2015 року в с. Каменка Дебальцевського району Донецької області Україна , внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів до Апеляційного суду Вінницької області , шляхом подачі апеляційного скарги.

Суддя: