Провадження № 22-ц/779/1473/2017
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Матківський
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Малєєва А.Ю., Фединяка В. Д. секретаря Капущак С.В.

з участю представника позивачів ОСОБА_1, представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8 та ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_9 про визнання недійсним договорів купівлі-продажу з апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Івано-Франківського міського суду від 23 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року позивачі звернулися до суду з даним позовом та просили ухвалити рішення про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 25 листопада 2014 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 про відчуження нежитлового приміщення площею 85, 2 кв.м по вул. П.Орлика, 4 «а» в м. Івано-Франківську та припинити право власності ОСОБА_8 на дане нежитлове приміщення, в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності : 7824339 від 25 листопада 2014 року та визнати недійсним договір купівлі-продажу від 26 листопада 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 про відчуження нежитлового приміщення площею 102 кв.м по вул. П. орлика ,4 «а» в м. Івано-Франківську та припинити право власності ОСОБА_8 на дане нежитлове приміщення, в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності :7840401 від 26 листопада 2014 року.

Заявлені вимоги позивачі обґрунтували тим, що ще у грудні 2005 року між ними як комітентами 1 і 2 та ТзОВ «Новекс» комісіонером були укладені договори комісії №27-л та №28-Л про придбання від імені комітентів приміщення площею 85.2 м.кв. та приміщення 102.0 м.кв. по вул. П.Орлика, 4-Бельведерська- ОСОБА_10 у житловому будинку №21 (по генплану) в м. Івано-Франківську за відповідну плату, що внесено комітентами комісіонеру. На підставі даних договорів ТзОВ «Новекс» було укладено з ТОВ «Будівельна компанія ЛЮКС» про пайову участь, і після введення будівництва в експлуатацію, ТзОВ «Новекс» не передало спірні приміщення комісіонерам ОСОБА_6 та ОСОБА_7, оскільки ТОВ «Будівельна компанія ЛЮКС» уклало з ОСОБА_4 нікчемні договори №05, №06 від 30 червня 2008 року та передало приміщення останньому. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23 липня 2015 року визнано недійсним видане ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на нерухоме майно офісні приміщення площею 85.2 м.кв., які знаходяться у підвальному приміщенню будинку 4а на вул. Пилипа Орлика в м. Івано-Франківську та свідоцтво про право власності на нерухоме майно офісні приміщення площею 102 м.кв., які знаходяться на першому поверсі будинку №4а на вул. Пилипа Орлика в м. Івано-Франківську, а також скасовано п.23, 24 рішення виконкому Івано-Франківської міської ради від 13 червня 2012 року №384 «Про оформлення права власності на нерухоме майно», на підставі якого ОСОБА_4 оформив право власності на дані офісні приміщення площею 85.2 м.кв., які знаходяться у підвальному приміщенню та 102 м.кв., які знаходяться на першому поверсі будинку №4а на вул. Пилипа Орлика в м. Івано-Франківську. При перегляді рішення суду від 23 липня 2015 року в апеляційному суді було встановлено, що ОСОБА_4 уже відчужив дані приміщення третій особі ОСОБА_8 за договорами, що є предметом спору даної справи. При відчуженні приміщень на користь ОСОБА_8 відповідачу ОСОБА_4 достеменно було відомо, що він не був власником приміщень. Також в ухвалі ВССУ від 25 грудня 2013 року зазначено, що відповідач ОСОБА_4 не може набути права власності на дані приміщення на підставі нікчемних договорів, а саме без дотримання нотаріального посвідчення такого договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Знаючи про нікчемність договорів, ОСОБА_4 звернувся до суду про визнання за ним прав власності на спірні приміщення, і рішенням Івано-Франківського міського суду від 08 вересня 2014 року позов задоволено, однак на стадії розгляду апеляційним судом апеляційних скарг ОСОБА_6 та ОСОБА_7, за заявою позивача ОСОБА_4 було закрито провадження у даній цивільній справі, оскільки він відмовився від позову.

Також, рішеннями Апеляційного суду Івано-Франківської області у іншій цивільній справі було відмовлено позивачу ТОВ «Новекс» про розірвання договорів комісії №27-л та №28-Л від 26 грудня 2005 року, укладених між позивачами ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ТзОВ «Новекс».

Встановлені вже судами обставини, не потребують доказуванню, ніким не скасоване право позивачів на отримання приміщень площею 85.2 м.кв., які знаходяться у підвальному приміщенню будинку 4а на вул. Пилипа Орлика в м. Івано-Франківську, та площею 102 м.кв., які знаходяться на першому поверсі будинку №4а на вул. Пилипа Орлика в м. Івано-Франківську без скасування оспорюваних договорів не можуть бути набутими позивачами.

Відповідно до приписів 236 ЦК України. Нікчемний правочин, або правочин, визнаний судом недійсним, є нікчемним з моменту його вчинення, тобто на час укладення оспорюваниз договорів купівлі продажу ОСОБА_4 не був власником спірних нежитлових приміщень згідно визнаних недійсними свідоцтв на право власності.

На час укладення договорів купівлі-продажу ОСОБА_4 не був власником спірних нежитлових приміщень та не міг укладати зазначені договори. Отже, в момент укладення договорів 25 листопада 2014 року та 26 листопада 2014 року було грубо порушено вимоги ст. 203, 215, 216 ЦК України.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23 червня 2017 року позов задоволено.

На дане рішення ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апелянт у скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, необєктивним, упередженим та таким, що ухвалене з грубим порушенням норм чинного матеріального та процесуального законодавства України. Суд не врахував, що вона як покупець за договорами купівлі-продажу є добросовісним набувачем спірних приміщень, оскільки законно їх придбала, звернувшись в одне з бюро нерухомості міста Івано-Франківська, посвідчила два договори купівлі-продажу в нотаріуса та повністю сплатила кошти продавцям ОСОБА_4 та ОСОБА_9 за придбані приміщення.

Вважає, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7, звертаючись з позовом до суду не довели своє право на звернення до суду саме з таким позовом, а також обрали невірний спосіб захисту своїх порушених прав.

Суд при вирішенні спору повинен був врахувати, що ТзОВ «Будівельна компанія «Люкс» як власник та забудівник спірних приміщень, зобовязання перед ТзОВ «Новекс» (комісіонером) щодо передачі спірних приміщень не виконала, а ТзОВ «Новекс» (комісіонер) також не виконало свої зобовязання та не сплатило ТзОВ «Будівельній компанії «Люкс» кошти за спірні приміщення. ТзОВ «Будівельна компанія «Люкс», будучи власником та забудівником спірних приміщень, не отримавши коштів від ТзОВ «Новекс», передала спірні приміщення відповідачу ОСОБА_4, який повністю розрахувався за придбані приміщення та оформив право власності на них. Будучи добросовісним набувачем, не знаючи і навіть не підозрюючи про те, що з приводу приміщень ведуться судові спори, 25 та 26 листопада 2014 року придбала спірні приміщення у ОСОБА_4 на підставі двох нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу. На час придбання нею спірних приміщень у ОСОБА_4, останній був їх законним власником, тому позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обрали невірний спосіб захисту своїх порушених прав.

Позивачі просили суд визнати недійсними правочини, відповідно до яких вона є власником спірних нежитлових приміщень, керуючись ст. 203, 215 ЦК України. Відповідно до правових позицій ВСУ, викладених у численних постановах та ухвалах, у випадку набуття майна за цивільно-правовими угодами добросовісним набувачем, права особи, яка вважає себе власником майна не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого ст. 215, 216 ЦК України. При встановленні речово-правових відносин, до таких не застосовується зобовязальний спосіб захисту.

Суд першої інстанції при розгляді справи допустив також ряд процесуальних порушень, що свідчать про упередженість, небажання повно, всебічно та обєктивно встановити та дослідити всі обставини справи з метою прийняття законного та справедливого рішення.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, який вимоги скарги підтримав, представника ОСОБА_4, який вимоги скарги визнав, представника позивачів, який вимоги скарги заперечив, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що продавець за оспорюваними договорами ОСОБА_4 приховав від покупця інформацію про права третіх осіб на відчужувані нежитлові приміщення площею 85.2 м.кв. та 102 м.кв., хоча у пунктах 1.4. правочинів підтвердив, що від покупця не приховано обставини, що внаслідок продажу не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, будь-яких інших прав та претензій. Позивачі обрали спосіб захисту про визнання правочинів недійсними із застосуванням наслідків правочину - реєстрація права власності за набувачем, оскільки без такого визнання їх у судовому порядку, вони не можуть пред»явити інші вимоги до осіб та набути право власності на нерухомі приміщення. Судовими рішеннями встановлені обставини, що не потребують доказування, наявне та ніким не скасоване право позивачів на отримання приміщень на вул. Пилипа Орлика в м. Івано-Франківську, які оплатили за їх придбання відповідні кошти, а відповідач ОСОБА_4 відчужив їх під час судових розглядів цивільних справ. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України недодержання сторонами або стороною в момент вчинення правочину вимог, встановлених частинами 1-3, 5.6, ст. 203 ЦК, як правило має наслідком визнання правочину недійсним. Такий правочин недійсний з моменту його вчинення незалежно від того, чи визнав його таким суд.

Однак колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції, про задоволення позову із визначених позивачами підстав зроблено при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи та неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для його скасування і ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За статтею 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За змістом заявлених вимог позивачі просили визнати недісними договора купівлі-продажу від 25 та 26 листопада 2014 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 про відчуження нежитлового приміщення площею 85, 2 кв.м та 102 кв.м по вул. П.Орлика, 4 «а» в м. Івано-Франківську та припинити право власності ОСОБА_8 на дані нежитлові приміщення, в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у зв»язку з тим, що на час їх укладення продавець ОСОБА_4 не був власником спірних нежитлових приміщень та не міг укладати зазначені договора, тому в момент укладення було грубо порушено вимоги ст. 203, 215, 216 ЦК України.

Судом встановлено, що 26 грудня 2005 року між ОСОБА_6 як комітентом 1, ОСОБА_7 як комітентом 2, ОСОБА_11 як комітентом 3 з однієї сторони та ТзОВ «Новекс» як комісіонером, з іншої сторони, було укладено два договори комісії №27-Л та №28 Л, відповідно до яких комітенти доручили, а комісіонер прийняв на себе зобовязання за плату здійснити в інтересах та за рахунок комітентів, від свого імені в порядку і в терміни визначенні умовами договорами комісії придбати 0,167 частини обєктів нерухомості для комітента 1; 0,555 частини обєктів нерухомості для комітента 2 шляхом укладення договору про пайову участь у будівництві житлового будинку із третьою особою та передати ці обєкти нерухомості: офісні приміщення площею 94, 87 кв.м у підвальному приміщенні та офісні приміщення площею 102, 38 кв.м на першому поверсі комітентам в строки та порядку, що визначені договорами.

На виконання умов даних договорів комісії комісіонер ТзОВ «Новекс» 28 грудня 2005 року уклав договори №28-1/12/05 та №28/12/05 про пайову участь у будівництві житлового будинку №21 у м. Івано-Франківську в районі забудови вулиць ОСОБА_12 ОСОБА_13.

Відповідно довідки №228 від 02 жовтня 2006 року, виданої ТОВ «Новекс» ОСОБА_6, розрахунок по договору комісії №27-Л від 26 грудня 2005 року проведено ним у повному обсязі, сума внесених коштів становить 80008, 62 гривеь, а згідно довідки №226 від 02 жовтня 2006 року, виданої ТОВ «Новекс» ОСОБА_7, розрахунок по цьому договору також проведено ним у повному обсязі, сума внесених коштів становить 265896, 89 гривень.

30 червня 2008 року ТОВ «Будівельна компанія «Люкс» в особі директора ОСОБА_11 та ОСОБА_4 уклали попередній договір №05-О купівлі-продажу нежитлового приміщення у підвальному приміщенні загальною проектною площею 85, 30 кв.м, вартістю 460 620 гривень, яке розташоване в мікрорайоні по вул. Пилипа Орлика, 4 в м. Івано-Франківську.

Цього ж дня, 30 червня 2008 року ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11 як продавці та ОСОБА_4 як покупець уклали аналогічний попередній договір №05-О купівлі-продажу нежитлового приміщення, предметом якого є нежитлове приміщення загальною площею 85,30 кв.м у підвальному приміщенні будинку №4 по вул. Пилипа Орлика в м. Івано-Франківську.

30 червня 2010 року директор ТОВ БК «Люкс» ОСОБА_11 надіслав листа за №31 ОСОБА_4, яким підтвердив, що попередній договір №05-О від 30 червня 2008 року, укладений між ним та ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11 на підвальне приміщення є фактичним договором переуступки майнових прав на користь ОСОБА_4, у звязку з чим дирекція ТОВ БК «Люкс» як замовник і власник будівництва підтверджує факт готовності оформити вищевказану нерухомість на його користь.

25 листопада 2014 року, між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_14 за №1382, згідно якого відчужено продавцем ОСОБА_4 покупцю ОСОБА_8 нежитлове приміщення площею 85,2 кв.м. по вул. П.Орлика 4 А у м. Івано-Франківську (а.с.66-68).

Пунктом 1.2 даного договору зазначено, що нерухоме майно належить продавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 10 липня 2012 року виконкомом Івано-Франківської міської ради, зареєстрованого ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» 12 липня 2012 року, номер запису про право власності в ДРРП67796405, реєстраційний номер майна 01 відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №29900584 від 24 листопада 2014 року.

На підставі даного договору від 25 листопада 2014 року було зареєстровано права власності ОСОБА_8 на дане нежитлове приміщення, в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності: 7824339 від 25 листопада 2014 року (а.с.59-62).

26 листопада 2014 року, між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_14 за №1384, згідно якого відчужено продавцем ОСОБА_4 покупцю ОСОБА_8 нежитлове приміщення площею 102,0 кв.м. по вул. П.Орлика 4 А у м.Івано-Франківську (а.с.63-65).

Пунктом 1.2 даного договору зазначено, що нерухоме майно належить продавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 10 липня 2012 року виконкомом Івано-Франківської міської ради, зареєстрованого ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» 12 липня 2012 року, номер запису про право власності в ДРРП7793988, реєстраційний номер майна 01 відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №29889929 від 24 листопада 2014 року.

На підставі даного договору від 26 листопада 2014 року було зареєстровано права власності ОСОБА_8 на дане нежитлове приміщення, в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності: 7840401 від 26 листопада 2014 року (а.с.55-58).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23 липня 2015 року визнано недійсним видане ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на нерухоме майно офісні приміщення площею 85.2 м.кв., які знаходяться у підвальному приміщенню будинку 4а на вул.Пилипа Орлика в м. Івано-Франківську, та Свідоцтво про право власності на нерухоме майно офісні приміщення площею 102 м.кв., які знаходяться на першому поверсі будинку №4а на вул. Пилипа Орлика в м. Івано-Франківську, а також скасовано п.23, 24 рішення виконкому Івано-Франківської міської ради від 13 червня 2012 року №384 «Про оформлення права власності на нерухоме майно», на підставі якого ОСОБА_4 оформив право власності на дані офісні приміщення площею 85.2 м.кв., які знаходяться у підвальному приміщенню та 102 м.кв., які знаходяться на першому поверсі будинку №4а на вул.Пилипа Орлика в м. Івано-Франківську.

Згідно з ч. 2 ст. 16, ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, встановлених частин 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

За змістом статей 203, 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу.

Кожна із цих вимог є самостійною підставою недійсності правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом бо якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із частиною четвертою статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом (частина п'ята статті 656 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власнику товару (стаття 658 ЦК України).

Оспорювані позивачами правочини від 25 та 26 листопада 2014 року, між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 у формі купівлі-продажу нерухомого майна, нежитлових приміщень площею 85,2 кв.м. та площею 102,0 кв.м. по вул. П.Орлика 4 А у м. Івано-Франківську посвідчені приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_14

Пунктами 1.2 договорів зазначено, що нерухоме майно належить продавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 10 липня 2012 року виконкомом Івано-Франківської міської ради, зареєстрованого ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» 12 липня 2012 року та Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24 листопада 2014 року.

Колегія суддів вважає, що на момент укладення правочинів ОСОБА_4 був власником нежитлових приміщень і мав право відчужувати їх ОСОБА_8

Свідоцтво про право власності на нерухоме майно офісні приміщення площею 85.2 м.кв., які знаходяться у підвальному приміщенню будинку 4а на вул. Пилипа Орлика в м. Івано-Франківську, та Свідоцтво про право власності на нерухоме майно офісні приміщення площею 102 м.кв., які знаходяться на першому поверсі будинку №4а на вул. Пилипа Орлика в м. Івано-Франківську, а також п.23, 24 рішення виконкому Івано-Франківської міської ради від 13 червня 2012 року №384 «Про оформлення права власності на нерухоме майно», на підставі якого ОСОБА_4 оформив право власності на дані офісні приміщення площею 85.2 м.кв., які знаходяться у підвальному приміщенню та 102 м.кв., які знаходяться на першому поверсі будинку №4а на вул.Пилипа Орлика в м. Івано-Франківську визнано недійсним та скасовано рішенням Івано-Франківського міського суду від 23 липня 2015 року, тобто після укладення оспорюваних правочинів у період яких не діяло жодного обмеження чи заборони на відчуження.

Тому, колегія суддів вважає, що з підстав якими позивачі обґрунтували вимоги правочини не можуть бути визнані недійсними.

Керуючись ст. ст.218, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 23 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8 та ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_9 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 25 листопада 2014 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 про відчуження нежитлового приміщення площею 85, 2 кв.м по вул. П.Орлика, 4 «а» в м. Івано-Франківську та припинення права власності ОСОБА_8 на дане нежитлове приміщення в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності :7824339 від 25 листопада 2014 року; про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26 листопада 2014 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 про відчуження нежитлового приміщення площею 102 кв.м по вул. П.Орлика, 4 «а» в м. Івано-Франківську та припинення права власності ОСОБА_8 на дане нежитлове приміщення в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності :7840401 від 26 листопада 2014 року відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді А.Ю. ОСОБА_15 Фединяк