Справа № 369/8803/16-ц Головуючий у І інстанції Ковальчук Л. М.
Провадження № 22-ц/780/4816/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 10.11.2017
УХВАЛА

Іменем України

10 листопада 2017 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду Київської області Ігнатченко Н.В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визначення місця проживання дитини,

у с т а н о в и л а:

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 жовтня 2016 року відкрито провадження у справі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, 7 вересня 2017 року відповідач подав апеляційну скаргу із пропуском строків, встановлених ч. 2 ст. 294 ЦПК України, та не сплатив судовий збір.

Ухвалою судді Апеляційного суду Київської області від 15 вересня 2017 року апеляційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для виправлення вказаних недоліків, але не більше ніж тридцять днів з дня отримання копії ухвали.

Зазначена ухвала двічі направлялася відповідачу на адресу, яка зазначена в апеляційній скарзі та матеріалах справи, що підтверджується списками відправки згрупованих рекомендованих відправлень від 19 вересня та 20 жовтня 2017 року, однак поштові конверти з рекомендованими повідомленнями не повернулися до апеляційного суду.

За змістом ст. ст. 74-77 ЦПК України, особа, якій направляється повістка за місцем її проживання, не отримує її з якихось особистих міркувань, вважається, що таке повідомлення їй вручено.

Таким чином копія ухвали про залишення апеляційної скарги без руху в розумінні наведених процесуальних норм вважається врученою ОСОБА_2, а недоліки, які вказані в ухвалі від 15 вересня 2017 року, не виправлені.

Водночас, прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи категорію спору та з метою недопущення розумних строків розгляду справи, апеляційну скаргу слід вважати неподаною та повернути відповідачу у відповідності до вимог ст. ст. 121, 297 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 121, 297 ЦПК України, суддя,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 жовтня 2016 року вважати неподаною та повернути відповідачу.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя Апеляційного суду

Київської області ОСОБА_1