Справа № 583/2604/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого - судді Ільченко В.М.

за участі секретаря Верби Н.О.

позивача ОСОБА_1

його представника ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного сільськогосподарського товариства Агрофірми «Десна» про розірвання договору оренди землі, стягнення орендної плати, 3% річних та інфляційних збитків, -

ВСТАНОВИВ:

22.09.2017 відкрито провадження у даній справі. Свої вимоги позивач мотивує тим, що являється власником земельної ділянки загальною площею 3,49 га, яка розташована на території Грінченківської сільської ради Охтирського району Сумської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1. Зазначену земельну ділянку орендує відповідач на підставі договору оренди від 01.02.2009, зареєстрованого 28.07.2011 в Державному реєстрі земель за № 01832. Однак, порушуючи умови договору та земельне законодавство України, а саме ст. 22 ЗК України, відповідач не виконав обов'язок щодо розроблення проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь щодо земельної ділянки, не сплатив орендну плату, яка за період з 2009 по 2016 роки складає 13401,91 грн. Враховуючи неналежне виконання орендарем взятих зобов'язань, просить розірвати договір оренди землі, стягнути заборгованість по орендній платі з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, що складає 19943,39 грн, три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 3216,46 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з зазначених у позовній заяві підстав та просив задовольнити, зазначивши, що ані в грошовій, ані в натуральній, ані в відробітковій формах орендну плату по спірному договору він не отримував взагалі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та зазначив, що відповідачем суттєво порушені умови договору, не здійснювалися заходу щодо дотримання збереження родючості ґрунтів, не сплачувалася орендна плата, а надіслання відповідачем коштів в рахунок сплати орендної плати вже після пред'явлення позову свідчить про визнання ним наявності заборгованості по сплаті орендної плати. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила та зазначила, що ч. 4 ст. 22 ЗК України, яка передбачала використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель, виключена, тому не є суттєвим порушенням умов договору та чинного законодавства відсутність зазначеного проекту. Сам факт відсутності вказаного проекту не може являтися чинником, що призводить до погіршення стану земельної ділянки за умови правильного

господарювання і дотримання сівозміни. Позивачем не надано доказів, які б свідчили про занедбання земельної ділянки, порушення екологічної безпеки. Крім того, відповідачем були здійснені заходи щодо розробки проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, в обумовлені законодавством терміни здійснюється агрохімічне обстеження сільськогосподарських угідь. Також зазначила, що період з 2009 року по 2013 рік не входить до терміну позовної давності, а період з 2009 року по 2010 рік відноситься до договірних відносин, які виникли на підставі укладеного договору оренди в 2005 році терміном на 5 років, який був зареєстрований в 2007 році, договірні відносини по спірному договору виникають з 2011 року. Відповідач добросовісно виконував обов'язок щодо сплати орендної плати, але починаючи з 2012 року позивач не отримував пропоновані виплати. Оскільки позивач не визначив шлях чи спосіб розрахунку з ним, 20.10.2017 на домашню адресу позивача був здійснений переказ коштів, які не являються заборгованістю, як це наголошує сторона позивача, а є залишковими коштами, від отримання яких ухиляється позивач. Також орендодавцем не надано свідчень щодо заперечень орендаря сплатити орендну плату, тому застосування штрафних санкцій не може мати місця. Просила залишити позовні вимоги без задоволення.

Суд проаналізував матеріали справи, вислухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявлених вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

За ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

За ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

01.02.2009 між ОСОБА_1, який є власником земельної ділянки загальною площею 3,48 га, в тому числі ріллі - 3,14 га, кормових угідь - 0,34 га, розташованої на території Грінченківської сільської ради Охтирського району Сумської області, право власності на яку підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, та ПСП Агрофірмою «Десна» було укладено договір оренди землі строком на 10 років, який 28.07.2011 був зареєстрований в Державному реєстрі земель за № 01832.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Частиною 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» визначено, що на вимогу однієї із

сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря, серед іншого, дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил; своєчасного внесення орендної плати.

Умови п. 28 укладеного між сторонами договору оренди землі також містить право орендодавця вимагати від орендаря дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів.

Згідно п. «г» ч. 1 ст. 141 ЗК України, підставою припинення права користування земельною ділянкою є використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам.

Однією з підстав розірвання договору оренди позивачем зазначено невиконання відповідачем вимог ч. 4 ст. 22 ЗК України, не розроблення проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачає заходи з охорони земель, що являється істотним порушенням договору, адже наслідком такої бездіяльності є різке зниження родючості ґрунтів орендованої земельної ділянки.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ЗК України, яка діяла на час укладення сторонами договору оренди землі та була виключена з 05.10.2016, земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва використовуються відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель.

Пунктом 18 Перехідних положень Земельного Кодексу України передбачено, що на період до 1 січня 2015 року вимоги ч. 4 ст. 22 цього Кодексу поширюються лише на тих власників та користувачів, які використовують земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею більш як 100 гектарів.

Площа орендованої ПСП Агрофірмою «Десна» земельної ділянки у позивача становить 3,49 га.

Тобто загальна площа земельної ділянки, яка передана в оренду, є значно меншою від площі, визначеної в законодавстві, використання якої потребувало розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь.

Умови ж договору оренди не містять обов'язку орендаря надавати орендодавцю зазначений проект землеустрою.

Крім того, порядок розроблення проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, був затверджений лише 02.11.2011 постановою Кабінету Міністрів України № 1134, що набрала чинності 11.11.2011 року, тобто після укладення між сторонами договору оренди.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували не дотримання відповідачем екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам, тощо, а тому з цієї підстави оспорюваний договір оренди землі не може бути достроково розварний.

Відповідно до пункту «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Згідно зі ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж,

який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Умови п. 28 укладеного між сторонами договору оренди землі містить право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Пунктами 9-12 договору оренди землі передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 1338,82 грн, що становить 3 % від грошової оцінки землі, в тому числі: грошова, натуральна, відробіткова - за погодженням сторін. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації. Орендна плата вноситься щорічно до закінчення календарного року. Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

На підтвердження виплати орендної плати стороною відповідача надані копії бухгалтерських документів, а саме: копії аналізів рахунку по субконто 672 контрагента ОСОБА_1 за 2009 рік, 2010 рік, 2011 рік; копії відомостей та витягів з відомостей видачі в рахунок пая, копію видаткової накладної від 19.06.2009, копії списків згрупованих поштових переказів за 2012-2016 роки, а також копію платіжного доручення від 20.10.2017 № 822. Проте оригінали зазначених документів суду не були надані для огляду, а тому, в силу ст.ст. 59, 64 ЦПК України, не можуть бути прийняті до уваги судом.

Разом з цим, стороною відповідача не заперечується той факт, що на час подачі позову до суду позивачу не була сплачена орендна плата в повному обсязі. При цьому представником відповідача зазначається про те, що орендар не відмовляв позивачу у виплаті орендної плати, однак останній з цього приводу до підприємства не звертався.

Однак, суд критично відноситься до таких тверджень представника відповідача, оскільки обов'язок по сплаті орендної плати покладається на орендаря, а тому не є підставою вважати, що провина за неотримання орендної плати покладається на позивача.

Таким чином, враховуючи, що суду не надано належних та допустимих доказів того, що позивачу вчасно та в повному обсязі виплачувалася орендна плата, або того, що відповідач намагався вчасно виконати свій обов'язок по сплаті орендної плати, зокрема, шляхом повідомлення позивача про можливість її отримання, забезпечення передачі її орендодавцю, наприклад, шляхом поштового переказу, тощо, однак позивач відмовився від отримання орендної плати, суд дійшов висновку, що права та законні інтереси позивача порушені, в зв'язку з чим договір оренди підлягає розірванню. Також підлягає стягненню заборгованість по орендній платі з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми підлягає задоволенню.

Як зазначалося вище, умовами договору оренди землі визначено, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 1338,82 грн, що становить 3 % від грошової оцінки землі. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації. Орендна плата вноситься щорічно до закінчення календарного року.

Таким чином, заборгованість по орендній платі за період з 2009 року по 2016 рік включно складає 13401,91 грн (за 2009 рік - 1338,82 грн, за 2010 рік - 1338,82 грн, за 2011 рік - 1338,82 грн, за 2012 рік - 1338,82 грн, за 2013 рік - 1338,82 грн, за 2014 рік - 1338,82х124,9%=1672,19 грн, за 2015 рік - 1672,19х143,3%=2396,24 грн, за 2016 рік - 2396,24х112,4%=2693,38 грн).

Інфляційні збитки за час прострочення зобов'язання (з 01.01.2010 по 20.09.2017) складають 10887,59 грн, при цьому:

за 2009 рік - 2058,43 грн (1338,82 х 109,1% х104,6% х 99,8% х 100,5% х 124,9% х 143,3% х 112,4% х 110,2% - 1338,82);

за 2010 рік - 1775,10 грн (1338,82 х 104,6% х 99,8% х 100,5% х 124,9% х 143,3% х 112,4% х 110,2% - 1338,82);

за 2011 рік - 1638,16 грн (1338,82 х 99,8% х 100,5% х 124,9% х 143,3% х 112,4% х 110,2% - 1338,82);

за 2012 рік - 1644,12 грн (1338,82 х 100,5% х 124,9% х 143,3% х 112,4% х 110,2% - 1338,82);

за 2013 рік - 1629,28 грн (1338,82 х 124,9% х 143,3% х 112,4% х 110,2% - 1338,82);

за 2014 рік - 1295,92 грн (1672,19 х 143,3% х 112,4% х 110,2% - 1672,19);

за 2015 рік - 571,86 грн (2396,24 х 112,4% х 110,2% - 2396,24);

за 2016 рік - 274,72 грн (2693,38 х 110,2% - 2693,38).

Три відсотка річних від простроченої суми (з 01.01.2010 по 20.09.2017) складають 1416,63 грн, при цьому:

за 2009 рік - 310,07 грн (1338,82 х 7,72 х 3%);

за 2010 рік - 269,90 грн (1338,82 х 6,72 х 3%);

за 2011 рік - 229,74 грн (1338,82 х 5,72 х 3%);

за 2012 рік - 189,57 грн (1338,82 х 4,72 х 3%);

за 2013 рік - 149,41 грн (1338,82 х 3,72 х 3%);

за 2014 рік - 136,45 грн (1672,19 х 2,72 х 3%);

за 2015 рік - 98,99 грн (2396,24 х 1,72 х 3%);

за 2016 рік - 32,50 грн (2693,38 х 0,72 х 3%).

Отже, на користь позивача підлягають стягненню 25706,13 грн, з яких 13401,91 грн - заборгованість з орендної плати, 10887,59 грн - інфляційні збитки, 1416,63 грн три відсотка річних від простроченої суми.

Разом з цим, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, серед іншого, питання чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

Проте стороною відповідача ані письмово, ані усно в судовому засіданні не було зроблено заяви про застосування позовної давності Лише в тексті клопотання про залучення доказів від 20.10.2017 відповідач послався на те, що період 2009-2013 років не входить до терміну позовної давності, а також на те, що 20.10.2017 на адресу позивача був здійснений поштовий переказ коштів в рахунок орендної плати, нарахований за весь період, в не в межах терміну позовної давності. Таке зазначення в тексті клопотання про залучення доказів не можна розцінювати як заяву про застосування строку позовної давності, а тому підстави для застосування строку позовної давності відсутні.

Враховуючи наявність підстав для задоволення позову, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 256, 267, 526, 625, 626, 651 ЦК України, ст.ст. 22, 141 ЗК України, Законом України «Про оренду землі», Законом України «Про охорону земель», ст.ст. 10, 11, 58-60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Розірвати договір оренди землі, укладений між ОСОБА_1 та приватним сільськогосподарським підприємством Агрофірмою «Десна» 01 лютого 2009 року, зареєстрований в Охтирському районному реєстраційному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України» 28 липня 2011 року № 018242.

Стягнути з приватного сільськогосподарського товариства Агрофірми «Десна» на користь ОСОБА_1 заборгованість з орендної плати 13401,91 грн (тринадцять тисяч чотириста одну грн 91 коп.), 10887,59 грн (десять тисяч вісімсот вісімдесят сім грн 59 коп.) в рахунок відшкодування інфляційних збитків та 1416,63 грн (одну тисячу чотириста шістнадцять грн 63 коп.), а всього стягнути 25706,13 грн (двадцять п'ять тисяч сімсот шість грн 13 коп.).

Стягнути з приватного сільськогосподарського товариства Агрофірми «Десна» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування судових витрат 640 грн (шістсот сорок грн).

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які приймали участь у справі, але не були присутні при проголошенні рішення - в той же строк з часу отримання його копії.

Суддя Охтирського міськрайсуду

Сумської області В.М. Ільченко