Провадження № 2/760/4429/17
В справі № 760/9655/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне /

03 листопада 2017 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Чеботаренка А.П.

представника позивача- ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судового засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачка в червні 2017 року звернулася до суду з позовом і просить стягнути з відповідачки 43 006, 57 гр. боргу за договором позики з урахуванням інфляційних втрат, річних та процентів.

Посилається в позові на те, що 10 лютого 2017 року вона позичила відповідачці 40 000, 00 гр. , про що вона при отриманні коштів видала власноручну розписку.

За умовами договору відповідачка зобов»язалася повернути борг до 27 лютого 2017 року.

До теперішнього часу відповідачка борг не повернула.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав.

Відповідачка в судове засідання неодноразово не з'являлася, про час розгляду справи повідомлялася належним чином.

Судові повістки, що направлялися на її адресу за зареєстрованим місцем проживання, поверталися до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення в зв»язку з закінченням терміну зберігання.

Відповідно до п.п.4,5 ч.5 ст.74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою направляється поштою рекомендованим листом за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

Фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідачки про час розгляду справи належним.

Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивачки, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За правилами статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч.1 ст.1049 кодексу позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Встановлено, що 10 лютого 2017 року вона позичила відповідачці 40 000, 00 гри. , про що вона при отриманні коштів видала власноручну розписку.

За умовами договору відповідачка зобов»язалася повернути борг до 27 лютого 2017 року.

Представник позивачки в судовому засіданні пояснив, що борг відповідачкою до цього часу не повернутий і на неодноразові вимоги позивачки з цього приводу остання не реагує.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

Відповідачка, належно повідомлена про час розгляду справи, своїм правом не скористалася, проти вимог позивачки заперечень не подала і наявність боргових зобов"язань перед позивачкою не спростувала.

З точки зору закону в разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання.

Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

На підтвердження укладеного з відповідачкою договору позики та передачу їй грошових коштів представник позивачки у судовому засіданні надав суду оригінали розписки відповідача про отримання грошових коштів, наявність якої у неї є свідченням невиконання відповідачкою умов договору позики.

Виходячи з викладеного вище, невиконання відповідачкою зобов"язань за договором позики, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки та їх задоволення.

Відповідно до ст.1048 кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Тобто, з даної норми закону випливає, що винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

З розписки відповідачки вбачається, що при укладенні договору позики сторони розмір процентів не обговорювали.

З приведеного позивачкою розрахунку вбачається, що розмір процентів за обліковою ставкою НБУ становить за умовами договору 1 620, 82гр.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Представник позивачки в судовому засіданні пояснив і це підтверджується розпискою відповідачки, предметом договору позики була національна валюта.

З розрахунку позивачки, перевіреного судом, вбачається, що сума інфляційних витрат від простроченої відповідачем суми позики становить 1 080, 00 гр. та 305, 75 гр. річних.

Враховуючи викладене вище, невиконання відповідачкою умов укладеного з позивачкою договору позики, суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими і в цій частині.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст. 83 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Частиною 1 ст. 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Так, представництво інтересів позивачки в суді готувалося та здійснювалося адвокатом ОСОБА_3 відповідно до Угоди про надання правової допомоги 16 травня 2017 року.

Згідно з Актом здачі-прийняття наданих послуг від 03 листопада 2017 року та квитанції від 03 листопада 2017 року позивачкою за надані послуги, а саме: надання консультацій, аналіз документів, написання позову, формування та підготовку документів та представництво інтересів у суді було сплачено 4 000, 00 гр.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленого законом прожиткового мінімуму для працездатних осіб за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З урахуванням обсягу роботи, зазначеної в акті, та кількості годин, витрачених адвокатом для її виконання, суд погоджується з розрахунком витрат на правову допомогу, проведеним представником позивачки, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки 4 000, 00 гр. витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст.15,16, 526, 1046, 1047, ч.1 ст.1049, ч.1 ст.1051 ЦК України, ст. ст. 3-4, 10-11, 57-60, ч.1 ст.88,209, 212-215, 224 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, 40 000, 00 гр. боргу, 305, 75 гр. річних, 1 080, 00 гр. інфляційних втрат, 1 620, 82 гр. процентів та 4 000, 00 гр. витрат на правову допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня його отримання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя: Л.А. Шереметьєва