Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/1389/17
Провадження № 2/433/767/17
01.11.2017 року, Троїцький районний суд Луганської області у складі:
головуючого судді Певної О.С.,
при секретарі судового засідання Нехаєві В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Троїцьке цивільну справу за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
В порушення вимог Кредитного договору позичальник ОСОБА_2 належним чином свої зобовязання не виконує, у звязку з чим станом на 02 березня 2017 року виникла заборгованість в сумі 104 593,68 грн., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту 45 873,19 грн., заборгованості за відсотками 9 151,25 грн., три проценти річних від простроченої суми боргу 4 333,00 грн.; збитки від інфляції, за період з 18.07.2014 року по 02.03.2017 року 45 236,24 грн.
29 вересня 2015 року між Позивачем та АТ «УкрСиббанк» укладено Договір про відступлення прав вимоги №2 за Договорами іпотеки до Договору Факторингу №27 від 21 вересня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований за номером 5065 (далі по тексту - «Договір відступлення»), яким було відступлено право вимоги за Договором іпотеки від 07 грудня 2007 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрованого за № 5097, в реєстрі заборон за № 288.
В судове засідання сторони не зявились.
Від представника позивача до початку судового засідання надійшла письмова заява, згідно якої вона просила справу розглянути без її участі, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала.
Причина неявки відповідача суду невідома. Про дату та час судових засідань відповідач повідомлявся неодноразово, належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті Троїцького районного суду Луганської області та в газеті «Урядовий курєр ».
Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними позовних вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір.
Для забезпечення виконання зобовязань відповідача 07 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Луганської області ОСОБА_3 та зареєстрованим в реєстрі за №5097, за умовами якого позичальник передав в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею 85,1 кв.м., житловою площею 70,1 кв.м., що знаходиться за адресою місто Луганськ, вулиця Братська, будинок № 1, та є власністю Іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 07 грудня 2007 року приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 5092, також внесено запис про реєстрацію правочину в Державному реєстрі правочинів 07 грудня 2007 року за реєстраційним номером 2550343 (а.с.14-16).
29 вересня 2015 року між Позивачем та АТ «УкрСиббанк» укладено Договір про відступлення прав вимоги №2 за Договорами іпотеки до Договору Факторингу №27 від 21 вересня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований за номером 5065 (далі по тексту - «Договір відступлення»), яким було відступлено право вимоги за Договором іпотеки від 07 грудня 2007 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрованого за № 5097, в реєстрі заборон за № 288 (а.с. 26-30).
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 575 ЦК України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до п.1.1.1 договору іпотеки предметом іпотеки є житловий будинок, загальною площею 85,1 кв.м., житловою площею 70,1 кв.м., що знаходиться за адресою місто Луганськ, вулиця Братська, будинок № 1, який складається: 1 А-1 житловий будинок; 2-Г погріб цегла, 3-Д сарай дер., 4-Е гараж цегла; 5 Ж сарай мергель, 6- убиральня, 7 № 1,3 огорожа, 8№ 4 колодязь питний. Вказаний житловий будинок належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 07 грудня 2007 року приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 5092, також внесено запис про реєстрацію правочину в Державному реєстрі правочинів 07 грудня 2007 року за реєстраційним номером 2550343.
Згідно з п.1.3 договору іпотеки заставна вартість предмета іпотеки визначається сторонами в сумі 80 837 (вісімдесят тисяч вісімсот тридцять сім) грн. 00 коп.
Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього закону.
За змістом ст.589, 590 ЦК України, ст.. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись на підставі рішення суду, а право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням щляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання та неналежного виконання боржником основного зобовязання.
Як було встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконує зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 02 березня 2017 року виникла заборгованість в сумі 104 593,68 грн., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту 45 873,19 грн., заборгованості за відсотками 9 151,25 грн., три проценти річних від простроченої суми боргу 4 333,00 грн.; збитки від інфляції, за період з 18.07.2014 року по 02.03.2017 року 45 236,24 грн.
За таких обставин суд приходить до висновку про наявність у даному випадку права позивача на звернення до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки невиконання відповідачем належним чином взятих на себе зобовязань за кредитним договором привело до утворення вищевказаної заборгованості.
В частині визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки в розмірі 80 837,00 гривень, але не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, суд дійшов наступного.
Відповідно до ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.
Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Зазначені вимоги, викладені у Правовій позиції Верховного суду України від 02.11.2016 року №6-1923цс15, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування.
Вирішуючи питання щодо ціни предмета іпотеки суд виходить з того, що ціна предмета іпотеки встановлюється в самому договорі відповідно до ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку» вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним субєктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором.
Під час розгляду справи позивачем не заявлялось клопотання про проведення оцінки предмету іпотеки. Ціна предмета іпотеки зазначена у договорі іпотеки, тому суд вважає за необхідне зазначити початкову ціну предмета іпотеки, яка визначена п. 1.2 договору іпотеки без зазначення умови «не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна», так як зазначена умова застосовується при оцінці предмета іпотеки відповідним субєктом оціночної діяльності.
Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 проживає на території де проводиться антитерористична операція і майно, яке є предметом іпотеки знаходиться на території де проводиться антитерористична операція.
15 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції". Відповідно до ст.9 вказаного закону протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб'єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти), статей 41, 43 - 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України "Про іпотеку"
Зазначеним Законом визначено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13.04.2014 р., Указом Президента України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 р. №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить м. Луганськ.
В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р.
Згідно із додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Луганськ.
Отже, враховуючи приписи ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VII від 02.09.2014 р., а також норми ст. 217 ЦПК України, суд вважає, що дане рішення не підлягає виконанню на час дії Закону України № 1669-УП від 02 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».
При цьому суд зазначає, що зупинення дії закону не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
За таких обставин, з відповідача підлягають стягненню судові витрати в сумі 2020,00 гривень.
На підставі викладеного, ст..ст. 575, 589,590, 1049,1054 ЦК України, ст..ст.33,38,39 Закону України «Про іпотеку», Постановою Верховного суду України від 02.11.2016 року у справі №66-1923цс15, керуючись ст..ст.10,11,57,60, 88,ч.3 ст. 209,214,215,224-227 ЦПК України , суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» судовий збір в сумі 1600 (одна тисяча шістсот ) гривень та 420 (чотириста двадцять) гривень за публікацію у газеті «Урядовий курєр», що разом складає 2020 (дві тисячі двадцять) гривень.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки житловий будинок, загальною площею 85,1 кв.м., житловою площею 70,1 кв.м., що знаходиться за адресою місто Луганськ, вулиця Братська, будинок № 1 не підлягає виконанню на час дії мораторію, встановленого Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Заочне рішення може бути переглянуте Троїцьким районним судом Луганської області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку він може подати до Троїцького районного суду Луганської області протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення у загальному порядку: подати апеляційну скаргу про апеляційне оскарження рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Луганської області через Троїцький районний суд Луганської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви відповідачем про перегляд заочного рішення та подання апеляційної скарги позивачем.

Повний текст рішення виготовлено 03.11.2017 року

Суддя О.С. Певна

01.11.17