Номер провадження 2/754/4160/17
Справа №754/5395/17
РІШЕННЯ

Іменем України

04 жовтня 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - ЛІСОВСЬКОЇ О.В.

за участю секретаря - Грей О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: державний нотаріус П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Прядко Тетяна Андріївна, про встановлення факту проживання однією сім′єю та визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який під час судового розгляду був змінений, до відповідача про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свої вимоги тим, що вона проживала однією сім′єю без укладення шлюбу з ОСОБА_3 з січня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_7 року. ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_3 помер. Усіма питаннями щодо поховання померлого та організацією поминальних обрядів позивачка ОСОБА_1, як цивільна дружина, займалась сама. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1, у встановлений законодавством строк позивачка звернулась до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Аніскової Н.А. із заявою про прийняття спадщини, але нотаріусом було роз'яснено, що їй необхідно звернутись до суду для встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу позивачки та ОСОБА_3 у період з січня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_7 року включно; визнати за позивачкою право власності на квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3

У судовому засіданні позивачка та її представник повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з′явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду письмові заперечення, в якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки він є необґрунтованим та безпідставним та розглядати справу у відсутності представника. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність представника відповідача, за наявних у справі матеріалів.

Представник третьої особи у судове засідання не з′явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду письмові пояснення, в яких просив розглядати справу у відсутності представника. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів.

Вислухавши пояснення позивачки та її представника, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3 з січня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_7 року включно.

ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Усіма питаннями щодо поховання померлого та організацією поминальних обрядів позивачка ОСОБА_1 займалась сама.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1, яка належала останньому, а саме: ? частина - на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації Деснянської районної в м. Києві держадміністрації від 21 листопада 2006 року (розпорядження НОМЕР_1) та ? частина - на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 13 березня 2010 року НОМЕР_2 Київською державною нотаріальною конторою НОМЕР_3 та внесено до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

У своїх позовних вимогах ОСОБА_1 зазначає про те, що вона проживала з ОСОБА_3 з січня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_7 року, вони вели спільне господарство, підтримували шлюбні стосунки, у них був єдиний бюджет, вона здійснювала повністю поховання померлого, на даний час проживає в спірній квартирі та повністю її утримує.

Відповідно до довідки виданої Стольненською сільською радою Менського району Чернігівської області, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою АДРЕСА_5, однак з січня 2010 року за вказаною адресою не проживає. З її слів проживає в АДРЕСА_6.

Згідно довідки виданої начальником ЖЕД-303 №501 від 18 серпня 2015 року, ОСОБА_1 не зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_7. Її сім'я складається з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, був зареєстрований за даною адресою з 12 червня 1969 року, знятий з реєстрації як померлий 09 квітня 2015 року.

Даний факт знайшов своє підтвердження в судовому засіданні і був доведений відповідними доказами.

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона є рідною сестрою ОСОБА_1 Її сестра у 2009 році познайомилася з ОСОБА_3, а з січня 2010 року вони почали жити разом, як чоловік та дружина, вели спільний побут та господарство. ІНФОРМАЦІЯ_7 року помер ОСОБА_3, його похованням повністю займалася позивачка, його донька не змогла приїхати до України, оскільки її чоловік є військовослужбовцем Російської Федерації. ОСОБА_1 постійно проживає за адресою: АДРЕСА_7.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивачки та померлого ОСОБА_3, які з січня 2010 року проживали однією сім'єю як подружжя, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет. Проявляли один до одного почуття любові, були пов'язані спільним побутом, допомагали один одному.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» йдеться про те, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

З урахуванням викладеного вище, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту проживання позивачки та ОСОБА_3 однією сім'єю у період з січня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_7 року включно.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1, то судом встановлено наступне.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1, у встановлений законодавством строк позивачка звернулась до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Аніскової Н.А. із заявою про прийняття спадщини, але нотаріусом було роз'яснено, що їй необхідно звернутись до суду для встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Крім того, постановою від 11.10.2016 року державним нотаріусом П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Прядко Т.А. було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_3, на квартиру АДРЕСА_2, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності померлого на вищевказану квартиру.

Враховуючи надані стороною позивача документи, судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належала квартира АДРЕСА_3, а саме: ? частина - на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації Деснянської районної в м. Києві держадміністрації від 21 листопада 2006 року (розпорядження НОМЕР_1) та ? частина - на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 13 березня 2010 року НОМЕР_2 Київською державною нотаріальною конторою НОМЕР_3 та внесено до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Крім того, про це свідчать й Інформаційна довідка Київського міського бюро технічної інвентаризації та витяг з реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 29 січня 2016 року КВ-2015 № 46029.

Як встановлено судом, у ОСОБА_3 є донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, яка постійно проживає на території Російської Федерації, враховуючи матеріали справи, вбачається, що ОСОБА_7 не прийняла спадщину у відповідності до чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із вимогами ст. 74 Сімейного Кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Статтею 1264 ЦЦ України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно із п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 1 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК (2947-14) про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК (435-15).

Статтею 3 СК України визначено, що подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Аналізуючи матеріали справи, суд приходить до умовиводу, що позивачка та ОСОБА_3 проживаючи однією сім'єю не перебували у зареєстрованому шлюбі з іншими особами.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою або із застереженням. Спадщина належить спадкоємцю з моменту її відкриття незалежно від часу прийняття спадщини.

Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 1 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що за наявності умов одержання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі, вимога про визнання права на спадщину в судовому поряду не розглядається, однак, коли нотаріус відмовляє в оформленні відповідного свідоцтва на певний об'єкт спадкування, то особа може звернутися до суду для вирішення даного питання за правилами позовного провадження.

Враховуючи надані по справі докази, вбачається, що позивачка вчинила всі залежні він неї дії для прийняття спадщини за законом, як особа, що спільно проживала з ОСОБА_3 не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Крім того, вона до теперішнього часу проживає в спірній квартирі АДРЕСА_4 та належним чином виконує обов'язки власника по догляду за нею.

Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства та те, що суд приходить до висновку, що за позивачкою повинно бути визнано право власності на квартиру АДРЕСА_4.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення.

Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі.

Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки факт проживання її з померлим однією сім'єю та обґрунтовані вимоги щодо визнання права власності на квартиру знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та були доведені належними доказами, а тому позов ОСОБА_1 є підставним та обґрунтованим.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 212-215, 256-259 ЦПК України, ст. 3, 74 Сімейного кодексу України, ст. 328, 1216, 1218, 1264, 1268, 1269 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 1 «Про судову практику у справах про спадкування», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: державний нотаріус П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Прядко Тетяна Андріївна, про встановлення факту проживання однією сім′єю та визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім′єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з січня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_7 року включно.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Головуючий: