У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2017 Справа №607/1596/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участі секретаря судового засідання Пастернак О.В.,

з участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5 Тернопільської області ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, ОСОБА_3 Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, Прокуратури Тернопільської області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства та прокуратури,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 влютому 2017 року предявила до суду позов до Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, в тому числі матеріальної шкоди в розмірі 27654,60 гривень та моральної врозмірі 100000 гривень. Обґрунтовувала позов тим, що 01 жовтня 2014 року відбулося її незаконне затримання слідчим слідчого відділу Тернопільського міського відділу ОСОБА_3 Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області ОСОБА_7, під час якого слідчим та іншими працівниками відділу стосовно неї вчинялись неправомірні дії з метою надання пояснень у нібито вчиненні нею злочину отримання неправомірної вигоди. Зокрема, її незаконно допитували, застосування погрози, залякування, вимагали гроші за позитивне вирішення її питання тощо. В подальшому 19 березня 2015 року відомості про вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та 26 березня 2015 року їй повідомлено про підозру у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, 30 березня 2015 року складено обвинувальний акт, який скеровано до суду для розгляду. Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 квітня 2016 року, який залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 21 вересня 2016 року, її визнано невинуватою та виправдано у звязку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення. Таким чином, в період з 01 жовтня 2014 року по 21 вересня 2016 року вона перебувала під слідством і судом, підозрою та обвинуваченням у кримінальному правопорушенні, якого не вчиняла. Крім цього, 26 березня 2015 року стосовно неї складено протокол про корупційне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-5 КУпАП, який скеровано до суду. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 травня 2015 року провадження в зазначеній справі закрито у звязку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Зазначена постанова залишена без змін постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 11 червня 2015 року. Упродовж тривалого часу вона була змушена доводити свою невинуватість і непричетність як до інкримінованого їй кримінального правопорушення, так і до адміністративного корупційного правопорушення. У звязку з цим вона неодноразово зверталася до прокурора Тернопільської області з заявами про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо вчинення кримінальних правопорушень стосовно неї з боку працівників міліції, які належним чином розглянуті не були. Також нею неодноразово подавались скарги на дії працівників прокуратури, які також не були розглянуті по суті. З цього приводу вона була змушена двічі звертатись до слідчого судді зі скаргами на бездіяльність прокурора м. Тернополя, які були задоволені судом. На підставі ухвали слідчого судді розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні стосовно службових осіб. Внаслідок тривалого незаконного кримінального переслідування стан її здоровя різко погіршився, вона неодноразово перебувала на лікуванні, на яке нею затрачено 2654,60 гривень. Крім цього, для того, щоб довести свою невинуватість у кримінальному та адміністративному корупційному правопорушеннях змушена була звернутись за правовою допомогою адвоката, за послуги якого вона сплатила 25000 гривень. Ці всі події в її житті позначились на стосунках з рідними і близькими, колегами по роботі, її соціальній репутації. Вона відчувала постійне приниження з боку працівників міліції та прокуратури. Внаслідок пережитого в неї як громадянина України назавжди залишився страх перед державою, яка не змогла її захистити, а особи, на які державою покладено обовязок захисту громадянина й суспільства, не просто не виконали зазначених функцій, а вчинили наругу над її правами. Виходячи з наведених обставин нею визначено розмір моральної шкоди в сумі 100000 гривень.

За клопотанням представника позивача замінено неналежного відповідача ОСОБА_8 управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області на належного Державну казначейську службу Українита до участі в розгляді справи як співвідповідачів залучено ОСОБА_3 Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області і ОСОБА_5 Тернопільської області.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, зіславшись на мотиви, які викладені в позовній заяві. Крім цього, подали заяву про зменшення позовних вимог у частині відшкодування моральної шкоди. При визначенні її розміру виходили з розміру трьох мінімальних розмірів заробітних плат за кожен місяць перебування під слідством і судом, що становить 71652 гривні. На обгрунтування моральної шкоди позивач вказала, що її було незаконно затримано, працівниками міліції стосовно неї вчинялись неправомірні дії та знущання, вимагання грошей, незаконне складення процесуальних документів, безпідставне складення протоколу про адміністративне правопорушення, безпідставна підозра та обвинувачення у кримінальному правопорушенні. У звязку з цим вона втратила здоровя, постраждав її авторитет, на роботі вона переведена на нижчу посаду, про неї писали в газетах та інтернет-виданнях, всі її постійно розпитують про зазначені обставини, вона змушена пояснювати знайомим про свою невинуватість і непричетність до адміністративного і кримінального правопорушення. Увесь цей час стрес переживала не лише вона, а й члени її сім'ї. Все те, що вона пережила, взагалі не вимірюється в грошовому виразі, а тому заявлену нею суму вважає хоча б частковою компенсацією за пережиті страждання. Решту позовних вимог підтримала в обсязі, що заявлені в позовній заяві.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила. Пояснила, що позивачем не дотримано порядку відшкодування шкоди, передбаченого ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Вважає, що позивачем не доведено факту заподіяння їй моральної шкоди. Щодо витрат на правову допомогу адвоката, то їх стягнення також вважає безпідставним, оскільки позивачем не надано розрахунку таких витрат. Після оголошеної в розгляді справи перерви в судове засідання не зявилася, про причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не подавала, що відповідно до ст. 169 ЦПК України не є перешкодою розгляду справи в її відсутності, на підставі наявних у справі доказів.

Представник відповідача ОСОБА_3 Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив. Підтримав письмові заперечення на позов. Пояснив, що позивачем не надано доказів на обгрунтування її позовних вимог, зокрема щодо витрат на правову допомогу нема банківської квитанції про перерахунок коштів та розрахунку витрат. Крім цього, витрати, що понесені на правову допомогу в кримінальній справі, не можуть бути стягнуті в межах розгляду цивільної справи. Щодо витрат на лікування чеки на придбання лікарських засобів не персоніфіковані, розмір моральної шкоди не обгрунтований. Крім цього, позивачем не дотримано порядку відшкодування шкоди, передбаченого ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Представник відповідача ОСОБА_5 Тернопільської області у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила. Підтримала письмові заперечення на позов. Пояснила, що сам факт ухвалення судом виправдувального вироку не є підставою відшкодування моральної шкоди. Позивачем не доведено розмір моральної шкоди, зокрема не враховано розмір такого відшкодування, передбачений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». На обґрунтування своїх доводів про те, що постраждав її авторитет та її було переведено на іншу посаду, позивач ніяких доказів не надала. Щодо публікацій у газеті позивач вправі подати позов про захист честі та гідності. Позивач не довела причинно-наслідкового звязку між притягненням її до відповідальності та погіршенням її стану здоровя, з приводу якого вона лікувалась та придбавала лікарські засоби. У наданих нею виписках з історії хвороби не вказано, що захворювання є наслідком стресу. Чеки про купівлю лікарських препаратів не персоніфіковані. На обгрунтування витрат на правову допомогу в розмірі 25000 гривень однієї квитанції про їх сплату не достатньо. З цих підстав просила в позові відмовити.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

26 березня 2015 року слідчим слідчого відділу Тернопільського міського відділу ОСОБА_3 Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області ОСОБА_7 (далі слідчий Маракін С.С.) за погодженням зі старшим прокурором прокуратури міста Тернополя ОСОБА_9 (далі прокурор Василишин К.В.) повідомлено ОСОБА_1 про підозру в підробленні офіційного документу, який видається та посвідчується установою і який надає права, з метою використання його іншою особою, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України (в редакції Закону від 07 квітня 2011 року).

30 березня 2015 року слідчим Маракіном С.С. складено та прокурором Василишин К.В. затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 358 КК України (в редакції Закону від 07 квітня 2011 року), внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань (далі ЄРДР) за № 0002547 від 29 вересня 2014 року.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 квітня 2016 року ОСОБА_1 визнано невинуватою у предявленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України (в редакції Закону від 07 квітня 2011 року) та виправдано за відсутністю в її діянні складу кримінального правопорушення. Арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області скасовано.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 21 вересня 2016 року зазначений вирок залишено без змін.

Крім цього, 26 березня 2015 року прокурором міста Тернополя ОСОБА_10 складено адміністративний протокол № 3 про вчинення ОСОБА_1 адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-5 КУпАП.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 травня 2015 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-5 КУпАП, п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» закрито у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного корупційного правопорушення.

Постановою апеляційного суду Тернопільської області від 11 червня 2015 року відмовлено у прийнятті апеляційної скарги прокурора м. Тернополя на зазначену постанову.

02 жовтня 2014 року ОСОБА_1 уклала з адвокатом ОСОБА_2 договір про надання правової допомоги, відповідно до якого адвокат зобовязався надавати ОСОБА_1 необхідну правову допомогу, в тому числі в кримінальному провадженні 0002547 та в інших випадках, визначених чинним законодавством, а ОСОБА_1 зобовязалась сплатити гонорар за надання юридичних послуг.

Строк дії договору відповідно до п. 7.2 до 01 квітня 2015 року, однак, згідно з письмовими домовленостями сторін на тексті цього ж договору, датованими 01 квітня 2015 року, його дію продовжено до 31 грудня 2015 року, а згідно з їх записами, датованими 28 грудня 2015 року, договір діє до 30 грудня 2017 року.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 3 від 21 вересня 2016 року ОСОБА_1 сплатила адвокату ОСОБА_2 25000 гривень на підставі договору про надання правової допомоги у кримінальному провадженні 0002547.

Отримання адвокатом зазначених коштів підтверджується також і відповідним записом за 21 вересня 2016 року у Книзі обліку доходів і витрат, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Як передбачено ст. 2 вказаного Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у ряді випадків, у тому числі: постановлення виправдувального вироку суду (п. 1); встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвалисуду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів (п. 1-1); закриття справи про адміністративне правопорушення (п. 4).

Відповідно до ст. 3 цього Закону у наведених в статті 1 випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Пунктом 11 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Мін'юсту України від 4 березня 1996 року № 6/5, Генеральної прокуратури України від 4 березня 1996 року № 3 та Мінфіну України від 4 березня 1996 року № 41, передбачено, що для визначення розміру шкоди, переліченої в пунктах 1, 3, 4 ст. 3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися: при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції (підпункт 2); при скасуванні постанови районного (міського) суду (судді) про накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт і закритті справи - в районний (міський) суд (до судді), який розглядав справу про адміністративне правопорушення (підпункт 3).

Відповідно до пункту 12 зазначеного вище Положення в місячний термін з дня звернення громадянина один з органів, перелічених в п. 11 Положення, залежно від того, хто з них здійснював слідчі дії або розглядав справу, витребовує від відповідних державних і громадських організацій всі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену частиною 1 ст. 12 Закону постанову (ухвалу). В прийнятій постанові (ухвалі) вказаного органу, зазначається, серед іншого, розмір сум, що виплачені на користь установи (адвоката), яка надала юридичну допомогу. У разі незгоди з винесеною ухвалою суду громадянин має право оскаржити її до суду вищої інстанції в касаційному порядку.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру сум, сплачених громадянином у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції суду, який розглядав кримінальне провадження, та суду, який розглядав справу про адміністративне правопорушення.

Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом України у справі № 6-2089цс15 в постанові від 24 лютого 2016 року. Зокрема, в зазначеній справі позивачем було заявлено вимогу про відшкодування шкоди (частини заробітку), завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, внаслідок невиплати заробітної плати через відсторонення від займаної посади. Переглядаючи судове рішення в порядку ч. 1 ст. 355 ЦПК України, Верховний Суд України вказав, що чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру заробітку та інших грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, а не суду (пункт 1, статті 3, стаття 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду») , тому суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився й суд касаційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, та на підставі пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України закрив провадження у справі.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, відповідно до ст. 120 КПК України витрати на правову допомогу є одним із видів процесуальних витрат і згідно зі ст. 126 цього кодексу суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

У справі, що розглядається, позивач просить відшкодувати їй 25000 гривень, які сплачені нею 21 вересня 2016 року на підставі договору про надання правової допомоги у кримінальному провадженні 0002547.

Тому такі вимоги повинні розглядатись у порядку кримінального судочинства судом, який розглядав справу в першій інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому суд вважає необгрунтованими доводи представника позивача про те, що в суму 25000 гривень входить і оплата витрат за надання правової допомоги і в даній цивільній справі, оскільки, як і сама позивач у судовому засіданні ствердила, що ці кошти сплачені за кваліфіковану допомогу адвоката в кримінальному провадженні після набрання законної сили виправдувальним вироком, а за послуги адвоката у справі, що розглядається, вона жодних коштів не сплачувала, так і квитанцією до прибуткового касового ордера № 3 від 21 вересня 2016 року підтверджено, що 25000 гривень сплачено на підставі договору про надання правової допомоги у кримінальному провадженні 0002547. Відповідно до п. 6.1 вищевказаного договору розмір гонорару встановлюється додатковою угодою та у строк до 01 квітня 2015 року. Жодної додаткової угоди чи розрахунку витрат, які б підтверджували розмір понесених витрат на правову допомогу, які б могли бути віднесені до судових витрат у даній цивільній справі, позивачем не надано.

За вказаних обставин суд вважає, що в даному випадку наявні підстави для закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 в частині вимог про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 25000 гривень.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У практиці Єврпопейського суду з прав людини неодноразово витлумачувалось поняття «суду, встановленого законом».

Так, у рішенні «Сокуренко і Стригун проти України» Суд повторив свою позицію про те, що фраза «встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні «Занд проти Австрії» зазначено, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з ... питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів ...».

Тлумачення, надані Судом у його рішеннях, дають можливість виділити дві умови відповідності критерію «суд, встановлений законом»: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги, що відшкодування такої шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, як суми, сплачені громадянином у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги, чинним законодавством України віднесено до компетенції суду, який розглядав кримінальне провадження, ці вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в частині відшкодування 25000 гривень матеріальної шкоди (витрат на правову допомогу) підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України.

За вказаних обставин, керуючись п. 3 ст. 205, ч. 3 ст. 206, ст. ст. 209, 210, п. 14 ч. 1 ст. 293, ч. 2 ст. 294, ч. 1 ст. 296 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, ОСОБА_3 Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, Прокуратури Тернопільської області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства та прокуратури в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 25000 гривень, сплачених на надання правової допомоги адвоката, закрити.

Розяснити позивачу, що розгляд питання відшкодування такої шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, як суми, сплачені громадянином у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги в кримінальному провадженні,віднесено до юрисдикції суду, який розглядав кримінальне провадження, в порядку кримінального судочинства.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження. Апеляційна скарга подається Апеляційному суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяОСОБА_11