Справа № 127/2182/17 Провадження № 22-ц/772/2451/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Якименко М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого Якименко М.М.

Суддів: Стадника І.М., Войтка Ю.Б.,

За участю секретаря Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Універсалбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Універсалбанк" на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09.08.2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 серпня 2017 року у задоволенні вказаного позову до поручителя ОСОБА_5 було відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням ПАТ«Універсал Банк» (далі Банк) оскаржив його в апеляційному порядку.

Вважаючи, що воно ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до прийняття невірного по суті рішення, Банк просив його скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

З метою належної перевірки обставин у цій справі судом апеляційної інстанції був направлений запит до Вінницького міського суду Вінницької області про витребування справи № 127/13364/15-ц.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цієї справи, витребуваної справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, прийшла до висновку про часткове її задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд повинен вирішити, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Ч. 3 ст.303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права , які є обов'язковою підставою для скасування рішення. Судом першої інстанції було встановлено наступне.

Відповідно до укладеного між позивачем та ОСОБА_2 договору кредиту № 13/191к-07 від 24 липня 2007 року Банк надав позичальнику у тимчасове платне користування 50 000 доларів США на 240 місяців, дата погашення кредиту - 23 липня 2027 року (п. 1.1. Кредитного договору № 13/191к-07 від 24.07.2007 року).

10 березня 2009 року та 07 квітня 2009 року між позивачем та ОСОБА_2 були укладені додаткові угоди № б/н до даного кредитного договору.

Крім того, 24 липня 2007 року між позивачем та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були укладені договори поруки №б/н.

Також, 07 квітня 2009 року між позивачем та поручителями було укладено додаткові угоди до договорів поруки від 24 липня 2007 року.

Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 24.11.2009 року задоволено позов ПАТ «Універсал Банк» та стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Банку суму заборгованості в розмірі 358 073, 97 грн , яка виникла у зв'язку з невиконанням умов кредитного договору № 13/191к-07 від 24.07.2007 станом на 15.12.2008 року та судові витрати.

Рішення виконувалось в примусовому порядку.

24.04.2015 року постановою Замостянського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції виконавче провадження було закінчено, в зв'язку з повним його виконанням.

Звертаючись до суду із позовом 1 лютого 2017 року, Банк просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку підвищені відсотки в розмірі 15074,06 доларів США, при цьому обрахунок був проведений позивачем в межах строків позовної давності (а.с.8).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача щодо стягнення відсотків по кредиту та підвищених відсотків подано з порушенням загальних строків позовної давності, а тому дані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки, як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, вищезазначені відсотки по кредиту виникли 10.05.2010 року (графа 18), тоді як позивач звернувся до суду з даним позовом 01.02.2017 року.

Але з таким висновком не можна погодитись, виходячи з наступного.

Так апеляційним судом встановлено, що визнано і не заперечувалось учасниками судового розгляду, що сторонами не виконуються умови договору по сплаті підвищених відсотків, які почали нараховуватись позивачем з 10.03.2009 року і повинні сплачуватись відповідачами, включаючи інші платежі, 10 числа кожного місяця.

Колегією суддів встановлено, що договором поруки та додатковою угодою не вставлено строку, після якого вона припиняється.

Ч.4 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

На вказану норму Закону суд першої інстанції уваги не звернув, не застосував її до спірних правовідносин, натомість помилково застосував строк позовної давності, який до даних правовідносин застосуванню не підлягає.

Отже, вимогу до поручителя ОСОБА_4 про виконання ним зобов'язання за договором поруки Банк повинен був пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку чергового платежу за основним зобов'язанням (підвищенні відсотки). Натомість звернувся з позовом лише 01.02.2017 року, тобто понад строки, встановлені ч.4 ст. 559 ЦК України.

Колегія суддів приходить до висновку, що сплив строку, передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України, зумовлює припинення зобов'язань поручителя ОСОБА_4 , а отже є підставою для відмови у позові Банку.

Приймаючи до уваги те, що суд першої інстанції при вирішенні спору застосував не той закон, який поширюється на дані правовідносини, рішення суду залишатися в силі не може, підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у позові з підстав припинення зобов'язань поручителя за договором поруки та додаткової угоди до нього.

На підставі викладеного, керуючись ч.4 ст. 559 ЦК України, ст.ст. 10, 57, 60, 61, 212-215, 218, 303, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Універсалбанк" задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09.08.2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

Відповідно до оригіналу:

Головуючий