Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Коротуна В.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит» Паламарчука Віталія Віталійовича до ОСОБА_6 про визнання нікчемного правочину недійсним, за касаційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПаламарчукаВіталія Віталійовича - Шлапака Ігоря Сергійовича на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит» (далі - ПАТ «БанкНаціональний Кредит») Паламарчук В.В. звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 08 лютого 2013 року між ПАТ «Банк Національний Кредит» та ОСОБА_6 було укладено договір банківського вкладу «Стандартний» №111206-ДР-07, за умовами якого банк прийняв від відповідача грошові кошти у розмірі 150 000 грн з виплатою процентної ставки за депозитом у розмірі 19,5 % річних.

Пунктом 3.7 вказаного договору було передбачено, що у випадку його розірвання з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 2 % річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку.

15 травня 2015 року між ПАТ «Банк Національний Кредит» та ОСОБА_6 було укладено договір № 1 про внесення змін до договору банківського вкладу від 08 лютого 2013 року, за умовами якого в п. 3.7 договору було внесено зміни, а саме щодо збільшення процентної ставки до 22 % річних, яка нараховується у разі розірвання договору за ініціативою вкладника.

Враховуючи, що при укладенні договору від 15 травня 2015 року про внесення мін до договору банківського вкладу від 08 лютого 2013 року, банк відмовився від власних майнових вимог, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначений договір є нікчемним.

Беручи до уваги зазначене, а також те, що отримані на підставі нікчемного правочину кошти добровільно відповідачем не повертаються, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Національний Кредит» Паламарчук В.В. просив визнати недійсним нікчемний договір про внесення змін № 1 від 15 травня 2015 року до договору банківського вкладу «Стандартний» №111206-ДР-07 від 08 лютого 2013 року, який укладений між ПАТ «БанкНаціональний Кредит» та ОСОБА_6

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ «Банк Національний Кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Паламарчука В.В. - Шлапак І.С., посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно доположень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із їх безпідставності, оскільки відсутні правові підстави, передбачені п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», для визнання оспорюваного договору недійсним.

Даний висновок судів першої та апеляційної інстанцій є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, доказам у справі та вимогам закону.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом

(ст. 525 ЦК України).

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог.

Частинами 2, 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Враховуючи, що за договором банківського вкладу саме на банк покладається обов'язок з виплати вкладнику коштів, при цьому банк не має будь-яких майнових вимог до вкладника, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про безпідставність доводів позивача, що з укладенням оспорюваного договору, а саме щодо збільшення процентної ставки, банк відмовився від власних майнових вимог, а відтак, відсутні передбачені п. 1

ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» підстави для встановлення нікчемності оспорюваного договору.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначились із характером спірних правовідносин, вірно застосували норму права, яка підлягає застосуванню, законно та обґрунтовано дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги щодо неправильної оцінки судами попередніх інстанцій процедури виявлення нікчемних правочинів є безпідставними, не впливають на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій по суті вирішеного спору, враховуючи предмет і підстави поданого позову та встановлені судом обставини справи. Крім того, зазначені доводи на порушення ч. 1 ст. 335 ЦПК України зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційних скарг та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПаламарчукаВіталія Віталійовича - Шлапака Ігоря Сергійовича відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Київської області від

22 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

В.М.Коротун

Т.О. Писана