Ухвала

іменем україни

31 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Завгородньої І.М., ПисаноїТ.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про повернення банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргоюОСОБА_4 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 14 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - АТ «Банк «Фінанси та Кредит») про повернення банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що між нею та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» 06 лютого 2015 року укладено договори банківського вкладу на загальну суму 72 000 грн, зі строком дії з 06 лютого 2015 року по 07 травня 2015 року включно зі сплатою процентів.

Зазначала, що 07 травня 2015 року вона звернулася до відповідача з заявою про повернення банківського вкладу, проте відповідач не повернув їй суму вкладу та нараховані відсотки, у зв'язку з чим дії банку порушують положення договору, законодавства та її права як споживача та завдають їй моральної шкоди.

Враховуючи викладене, позивач, уточнивши позовні вимоги, просила стягнути з АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на її користь 15 832 грн 69 коп., з яких: відсотки за користування вкладом у сумі 5 966 грн 32 коп., 3 % річних у сумі 1 199 грн 25 коп., інфляційні втрати у сумі 3 667 грн 12 коп., а також 5 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. При цьому, зазначала, що 17 листопада 2015 року їй сплачено відповідачем 74 839 грн 03 коп.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 14 червня 2016 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п. п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року № 6-2001цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись судами.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши, що постановою Правління Національного Банку України від 17 вересня 2015 року № 612 АТ «Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних, а також рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, наслідком чого є спеціальний порядок повернення коштів вкладників, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання виплати коштів за договором банківського рахунку та відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

І.М.Завгородня

Т.О.Писана