РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2017 року Волноваський районний суд Донецької області

у складі: головуючого - судді Мохова Є.І.,

при секретарі судового засідання - Бридня О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха цивільну праву за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ :

31.10.2017 року позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що 07 січня 2005 року надала у борг ОСОБА_2 та ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 2000 дол. США безвідсотково з терміном повернення 01.10.2017 року. У разі неповернення грошових коштів у строк, визначений розпискою, ОСОБА_2 зобовязалась передати позивачу у власність належну їй на праві власності на підставі Державного акту на право власності на землю серії І-ДН №050851 земельну ділянку площею 4,7357 га на території Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області, а ОСОБА_5 також зобовязався передати позивачу у власність належну йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДН №050852 земельну ділянку площею 4,6363 га на території Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області. 14 січня 2005 року ОСОБА_5 помер, але відповідач ОСОБА_2 запевнила, що грошові кошти будуть повернуті у строк. Строк повернення грошових коштів настав 01 жовтня 2017 року, але з 07 січня 2005 року та по теперішній час грошових коштів позивач так і не отримала. Враховуючи те, що боргова розписка містить умови договору, зобовязання, взяті на себе, відповідач не виконала, оригінали правовстановлюючих документів на земельні ділянки (паї) у позивача відсутні, вона просила визнати в судовому порядку право власності на вищевказані земельні ділянки (паї), як це визначено умовами боргової розписки.

В судове засідання позивач не зявилася, в позові зазначила, що просить справу розглянути за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 надали письмові заяви, в яких проти задоволення позову не заперечували, просили справу розглянути за їх відсутності.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З розписки, наданої відповідачем ОСОБА_2 та її чоловіком ОСОБА_5, вбачається, що вони взяли 07 січня 2005 року у позивача ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище Балаба) грошові кошти в сумі 2000 дол.США, зобовязавшись при цьому повернути їх у строк до 01 жовтня 2017 року (а.с.8-9).

При цьому в розписці сторони дійшли згоди, що у разі не повернення у строк ОСОБА_2 та ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 2000 дол. США, останні передають позивачу ОСОБА_1 належні їм на праві власності земельні ділянки (паї) (а.с.9-9зв.).

З Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДН №050851 встановлено, що земельна ділянка площею 4,7357 га на території Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області, пай №559, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 (а.с.11).

З Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДН №050852 вбачається, що земельна ділянка площею 4,6363 га на території Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області, пай №560, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належить на праві власності ОСОБА_5 (а.с.10).

З матеріалів цивільної справи встановлено, що ОСОБА_5 помер 14 січня 2005 року.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей, того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільної законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділової обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ч. 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом чи договором, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, взяті на себе зобовязання відповідач ОСОБА_2 не виконала, грошові кошти в сумі 2000 дол. США у строк, вказаний в розписці, а саме 01 жовтня 2017 року, не повернула, що не оспорюється нею та спадкоємцями ОСОБА_5 (а.с.14-16).

У правовому висновку про застосування ст.ст.1046,1047 ЦК України, який міститься в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, вказано, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування", якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п.37 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", з урахуванням положень ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на які посилалася позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, пай №560, площею 4,6363 га на території Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області, яка належала ОСОБА_5, померлому 14.01.2005 року, підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-ДН № 050852 та право власності на земельну ділянку, пай №559, площею 4,7357 га на території Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області, яка належить ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-ДН № 050851.

На стягнення судових витрат позивач не наполягає.

На підставі ст.ст. 328, 392, 526, 527, 530, 1046, 1049 ЦК України, керуючись ст.ст. 15, 30, 60, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на земельну ділянку, пай № 560, площею 4,6363 га на території Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_5, померлому 14.01.2005 року, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДН № 050852, виданого 19.03.2002 року Новоандріївською сільською радою народних депутатів.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на земельну ділянку, пай №559, площею 4,7357 га на території Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДН № 050851, виданого 19.03.2002 року Новоандріївською сільською радою народних депутатів.

Оригінал рішення знаходиться у справі № 2/221/1331/2017 та зберігається у архіві Волноваського районного суду.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Волноваський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення або протягом десяти днів з дня отримання копії рішення особою, що брала участь у справі, але не була присутньою у судовому засіданні під час проголошення судового рішення.

Суддя Є.І.Мохов