Справа № 466/2908/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

«30» червня 2017 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Кавацюка В.І.

при секретарі Луців К.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України,

у с т а н о в и в:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 пред»явила в суд позов до ОСОБА_3, в якому просить постановити рішення, яким надати їй дозвіл на виїзд неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України без дозволу (згоди) батька, до досягнення дитиною 16-річного віку.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що шлюб між рнею та відповідачем розірвано 05 квітня 2007 року. Від подружнього життя у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу, дитина залишилась проживати з нею. Відповідач участі у вихованні дитини не бере.

На даний час вона, позивачка, не має можливості поїхати за кордон з малолітнім сином, оскільки відсутня згода колишнього чоловіка. Вона тимчасово працює у ОСОБА_5, в цей час за сином наглядають сторонні люди.

На даний час син навчається у школі. Відповідач з ним не спілкується та не бачиться, участі у вихованні не приймає. На неодноразові звернення до відповідача з проханням надати письмовий дозвіл на виготовлення дитині закордонного паспорту та надати дозвіл на тимчасовий виїзд з нею за кордон, останній або відмовляє надати такі дозволи, або уникає будь-яких розмов на цю тему.

Згідно відповіді Стрийського міського відділу поліції Головного управління МВС України у Львівській області №8978 від 09 червня 2015 року, відповідач ОСОБА_3 знаходиться за межами території України. Місце перебування відповідача їй невідоме.

Вона, позивач, має бажання в час літніх канікул повезти дитину на відпочинок за кордон, в тому числі в ОСОБА_5, де вона офіційно працює, щоб більше часу проводити з дитиною та забезпечити сину повноцінний відпочинок для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану його здоров»я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов»язків.

Оскільки відповідач безпідставно не надає дозволу на тимчасовий виїзд за кордон синові, вона змушена звернутись з позовом до суду.

З огляду на такі факти, просить позов задовольнити.

У ході судового розгляду представником позивача ОСОБА_1 подано уточнення до позовної заяви, згідно яких просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до ОСОБА_5 у супроводі матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3, 17 червня 1974року народження на період досягнення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, шістнадцятирічного віку та дозвіл на збір необхідних документів.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав, зіславшись на обставини, які викладені в позовній заяві та уточненнях до неї.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився повторно, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи у його відсутності, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст. ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі є батьками малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований та проживає разом з матірю ОСОБА_2 у АДРЕСА_1.

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 05 квітня 2007 року, актовий запис №60, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану м.Стрия Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, шлюб між сторонами розірвано (а.с.7)

Відповідно до відповіді №8978 від 08 червня 2015 року, виданої позивачу ОСОБА_2 начальником Стрийського міського відділу поліції Головного Управління МВС України у Львівській області, гр-н ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 знаходиться за межами України (а.с.9)

Зазначені обставини підтверджуються долученими до справи копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 05 квітня 2007 року актовий запис №60 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану м.Стрия Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, копією свідоцтва про народження ОСОБА_4 серія І-СГ №047605 від 11 квітня 2006 року, копією листа №8978 від 08 червня 2015 року Стрийського міського відділу поліції Головного Управління МВС України у Львівській області, та іншими матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 зазначеного Кодексу батьки зобовязані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, зокрема, Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» та «Правилами перетинання державного кордону громадянами України», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, згідно з якими, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 є обгрунтованим та таким, що підлягає до задоволення, оскільки надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітнього ОСОБА_4 буде відповідати інтересам дитини.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 214, 215, 224, 225, 226 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до ОСОБА_5 у супроводі матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, на період до досягнення ним шістнадцятирічного віку та дозвіл на збір необхідних документів.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача ОСОБА_3, поданою протягом десяти днів після отримання його копії.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з моменту його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя ОСОБА_6