Справа № 450/1542/17 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/783/5054/17 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Павлишина О.Ф., Шандри М.М.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Пустомитівської РДА Львівської області, про надання дозволу на виїзд за кордон дітей без згоди батька, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2, - задоволено частково.Надано ОСОБА_2 дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон без згоди батька ОСОБА_3 на термін до 01.09.2017 року до Республіки Чехія, Арабської Республіки Єгипет, Туніської Республіки та Республіки Туреччина з метою лікування, відпочинку та проходження медичних оглядів. Дозволено ОСОБА_2 без згоди батька ОСОБА_3 оформляти необхідні документи для виїзду неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до Республіки Чехія, Арабської Республіки Єгипет, Туніської Республіки та Республіки Туреччина з метою лікування, відпочинку та проходження медичних оглядів на термін до 01.09.2017 року. Допущено негайне виконання рішення суду. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, в іншій їх частині, - відмовлено.Стягнуто із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 1280,00 грн. понесених позивачем судових витрат.

Дане рішення оскаржили ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати та постановити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги, надавши дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон дитини без згоди батька терміном на 1 рік. Вважає рішення незаконним, прийнятим з порушенням норм закону та інтересів малолітньої дитини. Зазначає, що судом не взято до уваги, що дитина народилася у Республіці Чехія ІНФОРМАЦІЯ_1, має право постійного проживання та забезпечена житлом у Республіці Чехія та має медичну страховку до 31.05.2027 року. Вказує на те, що судом безпідставно обмежено термін перебування дитини за кордоном з урахуванням інтересів батька. Зазначає, що перебуваючи за кордоном, а саме у Республіці Чехія, відповідач звертається у різні інстанції із скаргами, що позивач забороняє бачитися з дитиною та приймати участь у її вихованні, однак дозволивши дитині право виїзду за кордон, суд надасть можливість батьку бачитися частіше з донькою. Крім цього, зазначає, що дитина часто хворіє та згідно медичної страховки вона зобов'язана привести на огляд дитину у визначені дати, а за не прибуття на обстеження у визначений час, змушена буде сплатити великий штраф.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Вважає рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неповному з'ясуванні обставин справи, таким, що порушує права відповідача, норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що відповідач не був повідомлений про наявність в суді справи, а також про час та місце її розгляду. Зазначає, що ОСОБА_2 не зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини на лікування до Чеської Республіки та доказів того, що батько дитини відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини, позивачем не надано. Вказує на те, що відповідач неодноразово надавав свою згоду на виїзд дитини, зокрема такий дозвіл надавався в період з 20.01.2015 року по 20.05.2015 року. Зазначає, що суд не визначився з правовою підставою надання дозволу на виїзд дитини за кордон, надав дозвіл на виїзд дитини без згоди батька одночасно в чотири країни світу без зазначення, в який період і в якій країні буде перебувати дитина.

В судове засідання відповідач та представник третьої особи не з'явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності, зважаючи на те, що такі повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України та те, що інтереси відповідача в судовому засіданні захищав представник.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача на підтримання її апеляційної скарги та в заперечення апеляційної скарги відповідача, представника відповідача на підтримання їх апеляційної скарги та в заперечення скарги позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи осіб, що беруть участь у справі в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 141, ч.2 ст. 150 СК України, ст. 313 ЦК України, Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», постанову КМУ від 27 січня 1995 року №57 "Про затвердження Правил перетину державного кордону громадянами України", Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року №231 та задовольняючи позов частково, виходив з того, що згідно свідоцтва про народження серії від 27.01.2009 року сторони у справі є батьками ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно Довідки тимчасова заміна європейська карта медичного страхування ОСОБА_5 має право на використання повного медичного обслуговування на території Чеської Республіки до 8.08.2017 року. Позивач у позовній заяві вказує, що остання має можливість вивозити дитину за кордон на відпочинок та оздоровлення, з метою розширення її кругозору, відпочинку та лікування. Відомості про те, що відповідач позбавлений батьківських прав суду не представлено. Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи встановлено відсутність обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд прийшов до висновку про доцільність задоволення позовних вимог. Проте, з урахуваннями того, що відповідач, як батько дитини має рівні з позивачем права щодо виховання їхньої дитини, а строки перебування дитини за межами України, вказані позивачем у позовній заяві, не узгоджуються з принципом рівності батьків в правах щодо їх дітей. Також, враховуючи той факт, що перебування дитини за кордоном до 01.07. 2018 року, обмежить відповідача у його батьківських правах, суд вважає, що з метою забезпечення права відповідача на виховання дитини, строк перебування дитини з матір'ю чи іншими уповноваженими особами за межами України слід обмежити. Із Довідки № 938 від 9.11.2016 року, що видана Жирівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області слідує, що ОСОБА_5 проживає разом із матір'ю ОСОБА_2 в АДРЕСА_1. ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 є дитиною шкільного віку, в Україні навчання в шкільних закладах розпочинається кожного року з першого вересня. Таким чином, з метою не відлучення малолітньої дитини від навчання, строк перебування дитини з матір'ю за межами України слід обмежити до 01.09.2017 року. Вимога позивача про допущення рішення суду до негайного виконання задоволенню не підлягає, оскільки ст. 367 ЦПК України не передбачено негайного виконання рішення суду у справах про надання дозволу на виїзд за кордон.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені без повного та всебічного з'ясування всіх обставин, що мають значення для справи; лише частково відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, частина обставин, які суд вважав встановленими не доведені.

Відповідно до змісту ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Також, відповідно до ст. 8 Конвенції про права дитини держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Якщо дитина протизаконно позбавляється частини або всіх елементів своєї індивідуальності, Держави-учасниці забезпечують їй необхідну допомогу і захист для найшвидшого відновлення її індивідуальності.

Ст. 16 вказує, що жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання.

Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя. Учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, статі, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками. Жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст. 151 Сімейного кодексу України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Згідно ст. 153 Сімейного кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

За ст. 154 Сімейного кодексу України, батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина. Батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Батьки мають право звернутися за захистом прав та інтересів дітей і тоді, коли відповідно до закону вони самі мають право звернутися за таким захистом.

Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

За ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов'язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Фізична особа не може бути видворена з обраного нею місця перебування, доступ до якого не заборонений законом. Законом можуть бути встановлені особливі правила доступу на окремі території, якщо цього потребують інтереси державної безпеки, охорони громадського порядку, життя та здоров'я людей.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Порядок і розміри відшкодування витрат на перебування дитини в прийомній сім'ї, сім'ї патронатного вихователя, дитячому будинку сімейного типу, будинку дитини, дитячому будинку, дитячому будинку-інтернаті, школі-інтернаті чи іншому закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлюються законодавством. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. У разі відмови від надання дитині необхідної медичної допомоги, якщо це загрожує її здоров'ю, батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність згідно з законом. Медичні працівники у разі критичного стану здоров'я дитини, який потребує термінового медичного втручання, зобов'язані попередити батьків або осіб, які їх замінюють, про відповідальність за залишення дитини в небезпеці.

Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорювалось та не спростовано сторони є батьками малолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 Дитина народилась у м.Трутнов Чеська Республіка.

На даний час дитина зареєстрована та проживає з матір'ю у с.Жирівка Пустомитівського району Львівської області та навчається у Жирівській ЗОШ І-ІІ ступенів.

Мати та донька є громадянами України, однак окрім цього донька має право на постійне перебування у Чеській Республіці до 12.01.2019 року та обоє мають офіційне місце проживання у Республіці Чехія за адресою АДРЕСА_2.

Донька окрім цього має чинну «Європейську картку медичного страхування» до 31.05.2027 року, що включає і можливість використання такої в Республіці Чехії.

У матері (позивача по справі) наявна чинна безтермінова ліцензія на право здійснення підприємницької діяльності у Чеській Республіці.

Наведе підтверджується: свідоцтвом про народження дитини сторін від 27.01.2009 року, що видане Міським управлінням м.Трутнова Республіка Чехія а.с. 7, довідкою Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 938 від 9.11.2016 року про склад сім'ї та ін. а.с. 8, актами обстеження умов проживання, складеними уповноваженою комісією Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області а.с. 9-10, ордером на обстеження (надання медичної допомоги позивачу по справі а.с. 11, страховим полісом а.с. 12, 45 довідкою про тимчасову зміну європейської картки медичного страхування дитини сторін ОСОБА_5 а.с. 18, посвідкою на проживання ОСОБА_5 та копією її паспорта громадянки України для виїзду за кордон а.с. 79, 80, записом соціального дослідження (перевірки ОСПОД а.с. 82), рішеннями судів Чеської республіки у спорах між сторонами від 23.05.2011 року (справа 12Р298/2010-82), від 21.04.2017 року (справа 20 Е 2/2017 ) а.с. 86-89, 102-104, рішенням у справі №450/1410/16ц Пустомитівського районного суду Львівської області від 13.12.2016 року між сторонами про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон буз згоди батька а.с. 105-106, Довідкою Жирівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів №77 від 1.07.2016 року а.с. 107, випискою з торгового реєстру №19553-2016/ta, виданого Департаментом місцевого торгового представництва м.Двур Кралове-над-Лабем а.с. 109)

Крім цього, із наведеного, також, вбачається, що не заперечено і представником відповідача, що відповідач теж проживає та має офіційне місце проживання у Чеській Республіці, де також проживає і спільний повнолітній син сторін.

Враховуючи вказане колегія суддів вважає, що у позивача та, що головне, - у малолітньої доньки сторін наявні важливі життєві зв'язки у вказаній країні (Чеській Республіці).

На даний час позивач звернулась в суд з даним позовом, у якому просила забезпечити право її дитини на лікування, відпочинок, медичні огляди за кордоном, зокрема і у згаданій Чеській Республіці у спосіб: «надати ОСОБА_2 дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон без згоди батька ОСОБА_3 на термін до 01.07.2018 року до Республіки Чехія, Арабської Республіки Єгипет, Туніської Республіки та Республіки Туреччина з метою лікування, відпочинку та проходження медичних оглядів; дозволити ОСОБА_2 без згоди батька ОСОБА_3 оформляти необхідні документи для виїзду неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до Республіки Чехія, Арабської Республіки Єгипет, Туніської Республіки та Республіки Туреччина з метою лікування, відпочинку та проходження медичних оглядів на термін до 01.07.2018 року».

Колегія суддів, вважає, що позовні вимоги є частково підставними та безпідставно не були задоволені судом першої інстанції у частині вимог, про яку йтиметься.

Частково ж колегія суддів вважає, що рішення суду про задоволення позову ухвалене без застосування необхідних норм закону та без врахування позиції відповідача, що мала істотне значення.

Так, як вбачається із позовної заяви та заяви про уточнення позовних вимог позивач просила про надання фактично дозволу на тривале, практично річне перебування дитини за кордоном у період з часу звернення до суду 2.06.2017 року по 1.07.2018 року у країнах: Республіка Чехія, Арабська Республіки Єгипет, Туніська Республіки та Республіка Туреччина.

При цьому позивач як у позовній заяві, заяві про уточнення позовних вимог, апеляційній скарзі, так, і у письмових та усних поясненнях до неї, - вказувала про необхідність та можливість забезпечення побуту, проходження медичних оглядів, лікування та відпочинку доньки лише у Республіці Чехії.

Крім цього, жодних даних про реальну, підтверджену відповідним доказами можливість чи необхідність перебування доньки сторін у інших трьох згаданих країнах у вказаний у позові період, - позивачем не представлено та про такі не вказано.

Зважаючи на вказане, а також і те, що дитина сторін навчається; відсутні дані про певне необхідне нагальне (екстрене) лікування чи медичний огляд дитини, що свідчило про необхідність її відриву від навчання; те, що батьком дитини (відповідачем по справі) не представлено жодних доказів про неможливість, небезпеку, невідповідність інтересам дитини перебування її з матір'ю за кордоном у період шкільних канікул у Республіці Чехії за місцем їх проживання, будь-які інші загрози цьому, будь-який інший спосіб реалізації прав та інтересів дитини, про захист яких звернулась позивач (зокрема, відпочинку, проходження медичних оглядів, планового лікування, воз'єднання з родиною, розширення свого життєвого кругозору, здобуття нових знань, тощо), - колегія суддів вважає, що позов в частині надання дозволу матері ОСОБА_2 права на тимчасовий виїзд з України із донькою у Республіку Чехію без згоди та супроводу батька на періоди шкільних канікул у період вказаний у позовних вимогах для відпочинку, лікування та проходження медичних оглядів був підставним та безпідставно у цій частині не задоволений судом.

Що стосується необхідності перебування позивача із малолітньою донькою у інших країнах без згоди та супроводу батька, то колегія суддів вважає, що позов у цій частині безпідставно був частково задоволений судом першої інстанції та з врахуванням доводів батька до задоволення у цій частині вимог не підлягав.

Так, батько вказував на те, що позивачем жодним чином не доведено можливість та необхідність перебування позивача з донькою у значний (майже річний) період у згаданих трьох країнах. А, зважаючи на те, що: позивачем таких доводів жодним чином не спростовано; жодних точних та деталізованих пояснень з приводу бажаної мети, місця, способів перебування, тощо у цих країнах не наведено; а, також, зважаючи і на, до певної міри небезпечну обстановку для перебування у вказаних країнах, враховуючи вчинення терористичних актів у таких, зокрема, і стосовно туристів, - побоювання батька, стосовно безпеки, можливості та необхідності, невизначеного часу та місця перебування його дитини з матір'ю у цих країнах слід вважати об'єктивно обґрунтованими.

Тому у цій частині позв слід вважати безпідставним, як і вимогу про допущення рішення суду до негайного виконання, що нормами закону у вказаній категорії справ не передбачено та об'єктивної необхідності чого позивачем не обґрунтовано.

Враховуючи наведене, те, що судом на даний час може бути задоволено позов у згаданій частині вимог лише у частині календарного періоду, про який звернулася позивач та який ще не настав, - колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити частково. Рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов - задовольнити частково.

Надати дозвіл позивачу на тимчасовий виїзд з України із донькою сторін у Республіку Чехію без згоди та супроводу батька (відповідача по справі) на періоди шкільних канікул (що підтверджені структурою навчального 2017-2018 року у Жирівській ЗОШ І-ІІ ступенів а.с. 111): з 31.10.2017 року по 5.11.2017 року; 29.12.2017 року по 16.01.2018 року; з 26.03.2018 року по 2.04.2018 року та з 30.05.2018 року по 1.07.2018 року для відпочинку, лікування та проходження медичних оглядів. Також, слід надати дозвіл позивачу оформити необхідні документи для виїзду за межі України неповнолітньої доньки сторін, - без згоди батька ОСОБА_3 (відповідача по справі).

В задоволенні решти позову слід відмовити.

Доводи про не звернення позивача до відповідача з приводу дозволу на виїзд малолітньої за межі України слід вважати формою заперечення на позов, фактично невизнанням позовних вимог та зловживання відповідача своїми правами стосовно малолітньої дитини, оскільки як вказано вище жодних реальних (дієвих) способів вирішення питань, які поставила позивач та стосуються інтересів дитини, ні до подання позовної заяви, ані протягом вирішення справи ним не наведено, більше того позивач в силу своїх обов'язків щодо дитини аналогічно як і мати зобов'язаний права та інтереси спільної дитини сторін, про які йдеться у позові забезпечувати, доказів здійснення чого ні ним, ані його представником не представлено.

Відповідно до задоволених вимог позову та скарги слід розподілити судові витрати.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. 2-4, 313, 314 ч.2, 315, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 червня 2017 року - скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Пустомитівської РДА Львівської області про надання дозволу на виїзд за кордон дітей без згоди батька - задовольнити частково.

Надати дозвіл матері ОСОБА_2 на тимчасовий виїзд з України із донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, - у Республіку Чехію без згоди та супроводу батька ОСОБА_3, - на періоди: з 31.10.2017 року по 5.11.2017 року; 29.12.2017 року по 16.01.2018 року; з 26.03.2018 року по 2.04.2018 року та з 30.05.2018 року по 1.07.2018 року для відпочинку, лікування та проходження медичних оглядів.

Надати дозвіл матері ОСОБА_2 оформити необхідні документи для виїзду за межі України неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, - без згоди батька ОСОБА_3.

В задоволенні решти позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 1280 грн. сплаченого нею судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 1408 грн. сплаченого нею судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: О.Ф. Павлишин

М.М. Шандра