АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Коробенко С.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

при секретарі: Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на додаткове рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 31 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єлісєєва ОльгаАнатоліївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голяченко Марія Василівна, приватне підприємство Адвокатська компанія «Гарант Права» про визнання недійсним договору позики та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А:

Додатковим рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 31 липня 2017 року у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним додатковим рішенням суду першої інстанції представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити зустрічний позов ОСОБА_1

В обгрунтування вимог посилався на те, що зустрічною позовною вимогою є повернення коштів, що в розумінні ч.1 ст.216 ЦК України при визнанні договору позики від 10.03.2011 року недійсним по суті і є реституцією. Такі ж положення затверджені постановою Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Вказував, що ухвалюючи додаткове рішення суд першої інстанції не застосував положення реституції, чим порушив законні права позивача на володіння власним майном, яким є грошові кошти, та справедливий судовий захист, що передбачено ст.ст.1, 3 ЦПК України, ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.ст.41, 55 Конституції України, закріплене у ст.6 Конвенції пр. захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав наведених в ній.

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити та залишити без змін додаткове рішення суду першої інстанції.

Треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єлісєєва О.А. та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В., ПП Адвокатська компанія «Гарант Права» та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_6 в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В. на адресу суду надійшов лист в якому остання просила розглядати справу у її відсутності.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності осіб, які не з'явились.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору позики, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 10.03.2011 року посилалася, зокрема, на те, що померлий ОСОБА_8 на час укладення оспорюваного договору не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Зазначала, що вказаний факт було встановлено рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.03.2014 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання заповітів недійсними, а саме в рішенні зазначено, що у період 20.12.2010 року по 15.05.2012 року ОСОБА_8 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними; волевиявлення ОСОБА_8 не було вільним та не відповідало його волі.

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6, які є правонаступниками ОСОБА_8, в якому просив стягнути в рівних долях з відповідачів на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 200000 грн., пеню в сумі 90023,70 грн., суму індексу інфляції 127600 грн. та 3% річних в сумі 24000 грн., що загалом становить 441623,70 грн.

В обґрунтування заявлених зустрічних вимог ОСОБА_10 посилався на те, що 10.03.2011 року між ним та ОСОБА_8 було укладено договір позики. За вказаним договором ОСОБА_8 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 200000 грн. та зобов'язався в строк передбачений договором позики, ОСОБА_8 свої зобов'язання за договором не виконав, а тому ОСОБА_1 просив задовольнити його позов про стягнення заборгованості за договором позики з урахуванням пені та штрафних санкцій, передбачених ст.625 ЦК України.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17.02.2017 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05.04.2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи:приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єлісєєва О.А. та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В., ПП Адвокатська компанія «Гарант Права» про визнання недійсним договору позики задоволено.

Визнано недійсним договір позики, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 від 10.03.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єлісєєвою О.А. за реєстровим №300.

Як вбачається з матеріалів справи, вказаний правочин визнано недійсним на підставі ч.3 ст.203 ЦК України, ч.1 ст.215 та ст.225 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову про стягнення заборгованості за договором позики суд першої інстанції виходив з того, що оскільки зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються саме на умовах договору, який був визнаний у встановленому порядку недійсним, зустрічні вимоги не підлягають задоволенню.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Частиною 5 ст.216 ЦК України визначено, що вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

В суді першої інстанції ОСОБА_1 не заявляв вимоги щодо застосування наслідків недійсності вказаного правочину.

Доводи апелянта щодо незастосування судом реституції за власною ініціативою є необґрунтованими, оскільки до спірних правовідносин положення ч.2 ст.215 та ч.5 ст.216 ЦК України не застосовується.

Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики від 10.03.2011 року, 3% річних та інфляційних втрат.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Додаткове рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 31 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: