ухвала

іменем україни

01 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Ситнік О.М., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Леванчука А.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до держави Україна про призначення досудового слідства, закриття кримінального провадження, відшкодування матеріальної і моральної шкоди, зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 01 листопада 2016 року (про відмову у відкритті провадження у справі) та на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 01 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом та просив суд про призначення досудового слідства за ст. ст. 172, 175, 189, 357, 358, 366, 375, 382 КК України, про закриття кримінальних проваджень, незаконно відкритих прокуратурою м. Ленінграда та Іллічівською транспортною прокуратурою за ч. 3 ст. 130 КК РСФСР і ст. 125 КК УРСР, про відшкодування за рахунок Державного бюджету України майнової і моральної шкоди у розмірі 2 959 200 грн, завданої необґрунтованим порушенням кримінальних справ, незаконним поміщенням у психіатричну лікарню, незаконним відстороненням від роботи і відмовою видати належно оформлену трудову книжку, а також порушенням права на пенсію і соціальне забезпечення, що гарантовані ст. 46 Конституції України; про включення у трудовий стаж часу, протягом якого позивач не працював; про зобов'язання Пенсійного фонду України нарахувати пенсію за віком, яку позивач не отримує протягом 6 років.

Одночасно позивач просив:

- зобов'язати Київський районний суд м. Одеси: на виконання двох рішень Апеляційного суду від 19 грудня 2014 року зареєструвати, зробити розподіл через АСДС та прийняти до провадження: зареєстровану під вхідним № 1755 від 23 січня 2009 року заяву про відновлення провадження по справі № 2-2298/06; зареєстровану під вхідним № 34157 від 15 вересня 2012 року заяву про відновлення провадження по справі № 2-4804/06 (2-390/07) за позовом від 21 травня 1988 року та від 14 грудня 2006 року; на виконання рішення Апеляційного суду від 18 січня 2006 року постановити рішення у справі № 2-2298/06, відкритій 22 лютого 2006 року за позовом до ІМТП від 02 березня 1989 року;

- зареєструвати, зробити розподіл через АСДС та прийняти до провадження заяву про відновлення прав на працю та судовий захист, зареєстровану під вхідним № 29149 від 30 липня 2012 року;

- вирішити питання про підсудність позову позивача до держави Україна від 05 травня 2015 у справі № 520/12455/15-ц і розглянути заяву про виділення в окреме провадження і прийняти до розгляду позов до держави Україна від 22 квітня 2016 року про визнання таким, що вступило в законну силу, рішення Київського районного суду від 15 березня 2007 року;

- зобов'язати Апеляційний суд Одеської області: зареєструвати, зробити розподіл через АСДС та прийняти до провадження апеляційні скарги на неприйняті до провадження вимоги позову до ІМТП від 27 січня 2014 року; зареєструвати, зробити розподіл через АСДС та прийняти до провадження апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду від 17 березня 2016 року та два доповнення до неї, які зареєстровані відповідно під вхідними № 12332 від 04 квітня 2016, № 10561 від 26 квітня 2016 та № 16125 від 09 липня 2016 року;

- зобов'язати Вищий спеціалізований суд: прийняти до провадження касаційні скарги на нерозглянуті апеляційні скарги про неприйняття Київським районним судом до провадження вимоги позову до ІМТП від 27 січня 2014 року;

- прийняти до провадження касаційну скаргу на рішення Київського районного суду від 17 березня 2016 та на ухвалу Київського районного суду і Апеляційного суду про повернення без розгляду апеляційної скарги та доповнення до неї на вказане рішення Київського районного суду від 17 березня 2016 року; прийняти до розгляду касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду про закриття провадження по справі № 521/18287/15-ц про відновлення права на судовий захист;

- зобов'язати Верховний Суд України прийняти до провадження касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду від 05 травня 2007 року про скасування чинного рішення Київського районного суду від 15 березня 2007 року і доповнення до нього про фальсифікацію і знищення судових документів.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 01 листопада 2016 року, відмовлено у відкритті провадження в порядку цивільного судочинства, за позовом ОСОБА_6 до держави Україна, в частині позовних вимог про призначення досудового слідства та закриття кримінального провадження, яке відкрито Прокуратурою м. Ленінграда та Іллічівською транспортною прокуратурою відповідно до ч. 3 ст. 130 КК РС ФСР та ст. 125 КК УССР; зобов'язання Пенсійного фонду України нарахувати пенсію за віком, яку позивач не отримував протягом 6 років, і зобов'язання Київського районного суду м. Одеси, Апеляційного суду Одеської області, Вищого спеціалізованого суду та Верховного Суду України вчинити певні дії.

Також, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2016 року позовну заяву ОСОБА_6 до держави Україна про відшкодування за рахунок коштів Державного бюджету України матеріальної і моральної шкоди у розмірі 2 959 200,00 грн та включення у трудовий стаж часу, протягом якого позивач не працював, залишено без руху.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою районного суду, ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 01 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу судді Київського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2016 року стосовно судового збору задоволено, ухвалу в зазначеній частині скасовано, а питання в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У решті апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу судді Київського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2016 року про залишення позову без руху повернуто до суду першої інстанції для прийняття рішення в порядку ч. 2 ст. 293 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 01 листопада 2016 року про відмову у відкритті провадження у справі та розглянути позовну заяву, а також просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2016 року про залишення позову без руху та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 01 листопада 2016 року про повернення апеляційної скарги до суду першої інстанції для прийняття рішення в порядку ч. 2 ст. 293 ЦПК України, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційне провадження на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2016 року про залишення позову без руху підлягає закриттю, а в іншій частині касаційна скарга - відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 324 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку і ухвали апеляційного суду ухвалені за результатами апеляційного розгляду;

ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 1, 3, 4, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 20, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 31-33 частини першої статті 293 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку і ухвали апеляційного суду, якщо вони перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Зі змісту наведеної норми закону вбачається, що касаційна скарга, подана на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2016 року про залишення позову без руху, не підлягає касаційному оскарженню, а тому касаційне провадження у цій частині відкрито помилково та підлягає закриттю.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи частково у відкритті провадження у справі, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що вимоги про призначення досудового слідства і закриття кримінального провадження належить розглядати в порядку кримінального судочинства, що вимоги до Пенсійного Фонду України слід розглядати в порядку адміністративного судочинства та що процесуальні вимоги про зобов'язання судів першої, апеляційної, касаційної інстанцій та Верховного Суду України про вчинення дій процесуального характеру не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Так, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

За змістом ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно зі ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Із позовної заяви ОСОБА_6 вбачається, що позивач серед інших позовних вимог до держави Україна в порядку цивільного судочинства заявив вимоги про призначення досудового слідства за ст. ст. 172, 175, 189, 357, 358, 366, 375, 382 КК України, про закриття кримінальних проваджень, незаконно відкритих прокуратурою м. Ленінграда та Іллічівською транспортною прокуратурою за ч. 3 ст. 130 КК РС ФСР і ст. 125 КК УРСР.

Питання початку досудового розслідування і закриття кримінального провадження врегульовано нормами Кримінально-процесуального кодексу України, зокрема ст. ст. 214, 284 КПК України. А тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в частині призначення досудового слідства і закриття кримінальних проваджень вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягають розгляду в порядку кримінального судочинства.

Доводи скарги про те, що порушені в 1981 та 1986 роках кримінальні справи до цього часу не закриті, що склад злочину (ст. 130 КК РС ФСР і ст. 125 КК УРСР) чинним КК України та Російської Федерації не передбачений та що суд зобов'язаний призначити досудове слідство за вимогами ч. 1 ст. 211 КПК України, висновків судів не спростовують, оскільки вид судочинства свавільно визначатися судом не може. Вимоги, розгляд яких повинен відбуватися за нормами КПК України, тобто в порядку кримінального судочинства, не можуть розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Позивач також просить суд зобов'язати органи Пенсійного фонду України нарахувати йому пенсію за віком, яку він неправомірно не отримує протягом 6 років.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 18 КАС України спори фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, підсудні адміністративним судам.

Враховуючи наведене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що вимоги з приводу нарахування пенсії стосуються суб'єкта владних повноважень, зокрема відповідного органу Пенсійного фонду України, а тому повинні розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Доводи позивача про те, що він не повинен подавати адміністративний позов до Пенсійного фонду України, тому що відмова останнього нарахувати йому пенсію є обґрунтованою через відсутність запису про звільнення в трудовій книжці, суперечить самому факту пред'явлення позивачем такої вимоги в цій позовній заяві та за будь-яких обставин це не може бути підставою для зміни виду судочинства з адміністративного на цивільний.

Крім того, у позовній заяві позивач просить зобов'язати Київський районний суд м. Одеси, Апеляційний суд Одеської області, Вищий спеціалізований суд та Верховний Суд України зареєструвати, зробити розподіл через АСДС, прийняти до провадження заяви, апеляційні, касаційні скарги тощо.

За роз'ясненням постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» (п. 10) судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені; виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством; оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв із таким предметом.

Вбачається, що позивач просить вчинити певні процесуальні дії, порядок вчинення яких визначено нормами цивільно-процесуального кодексу України щодо кожної конкретної справи, і які не можуть вчинятися у іншій цивільній справі. А тому суд першої інстанції, ґрунтуючись на роз'ясненнях Пленуму Верховного Суду України у вищезгаданій постанові від 13 червня 2007 року під № 8, правильно прийшов до висновку щодо неможливості відкриття провадження у справі за вимогами, які носять процесуальний характер, і стосуються інших цивільних справ. Протилежні доводи позивача в апеляційній скарзі з цього приводу є неспроможними.

Посилання позивача на ст. 124 Конституції України, а саме, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають в державі є необґрунтованим, оскільки вказана норма Конституції не звільняє суд від обов'язку розглянути справу у встановленому процесуальним законом порядку, та в належному виді судочинства. Ухвалення рішення з порушенням судом першої інстанції виду судочинства у разі його перегляду в апеляційному чи касаційному порядку призведе до скасування судового рішення із закриттям провадження у справі в порядку п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 310, ч. 1 ст. 340 ЦПК України.

Також ст. 293 ЦПК України встановлено вичерпний перелік ухвал, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду. До них не відноситься ухвала про залишення позову без руху. Такі ухвали можуть бути оскаржені частково, тільки в частині визначення розміру судових витрат, згідно з п. 9 ч. 1 ст. 293 ЦПК України. В іншій частині ухвала про залишення позову без руху оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, і апеляційний суд, окрім визначення судового збору, не вправі перевіряти правильність постановленої ухвали.

За змістом апеляційної скарги позивач оскаржує ухвалу судді про залишення позову без руху повністю, не погоджуючись водночас з вимогами суду щодо необхідності визначення в якості відповідача органу державної влади, не погоджуючись з необхідністю надання копій документів тощо.

За приписами ч. 2 ст. 293 ЦПК України у разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд першої інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

Апеляційний суд жодних повноважень щодо ухвал, які не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, не має. А тому дійшов обґрунтованого висновку про те, що апеляційну скаргу на ухвалу судді Київського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2016 року про залишення позову без руху слід повернути до суду першої інстанції для прийняття рішення в порядку ст. 293 ч. 2 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до ст. 342 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу на ухвалу суду і залишає ухвалу без змін, якщо судом прийнято ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до держави Україна про призначення досудового слідства, закриття кримінального провадження, відшкодування матеріальної і моральної шкоди, зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвали Київського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2016 року (про залишення позову без руху) закрити.

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 01 листопада 2016 року (про відмову у відкритті провадження у справі) залишити без змін.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 01 листопада 2016 року (про повернення апеляційної скарги до суду першої інстанції для прийняття рішення в порядку ч. 2 ст. 293 ЦПК України) залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак