АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 648/4308/16-ц Головуючий в І інстанції Кусік І.В. Номер провадження 22-ц/791/1516/17 Доповідач: Пузанова Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретарОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні справу за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Синєвир» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди і за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Синєвир», ОСОБА_6 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Синєвир» на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 22 червня 2017 року,

встановила:

У жовтні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Синєвир» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, зазначаючи, що 24 травня 2016 року ОСОБА_6, керуючи транспортним засобом «Renault MAGNUM», реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом Schmits SCS 24, реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок порушення Правил дорожнього руху допустив зіткнення з автомобілем Mercedes-Benz SPRINTER 418 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_3, під його керуванням.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Mercedes-Benz SPRINTER 418 CDI отримав механічні ушкодження.

Винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП визнано ОСОБА_6

Посилаючись на те, що шкода завдана ОСОБА_6 під час виконання ним своїх трудових обовязків в ТОВ «Синєвир», цивільно-правова відповідальність якого як власника транспортного засобу була застрахована у страховій компанії «УНІКА», яка виплатила йому (позивачу) страхове відшкодування у розмірі 50 000 грн., що не відповідає вартості відновлювального ремонту автомобіля, розмір якого складає 242 354,08 грн., та ТОВ «Синєвир» в добровільному порядку відмовляється відшкодувати заподіяну шкоду позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 192 354,08 грн. матеріальної шкоди та 2000 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля та протиправної поведінки ОСОБА_6, а також судові витрати в розмірі 2495,20 грн.

В грудні 2016 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Синєвир», ОСОБА_6 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу, зазначаючи, що 22 червня 2015 року на умовах полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/6617344 страховою компанією застраховано цивільно-правову відповідальність ТОВ «Синєвир» як власника транспортного засобу «Renault MAGNUM», реєстраційний номер НОМЕР_1.

За умовами зазначеного вище полісу та внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, яким керував ОСОБА_6, перебуваючи у трудових відносинах із ТОВ «Синєвир», і транспортного засобу, належного ОСОБА_5, страхова компанія виплатила останньому страхове відшкодування в розмірі 50 000 грн.

Посилаючись на те, що законом на водія забезпеченого транспортного засобу та страхувальника покладається солідарний обовязок щодо відшкодування шкоди, а страховик після виплати страхового відшкодування, враховуючи, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок невідповідності технічного стану та обладнання застрахованого транспортного засобу існуючим Правилам дорожнього руху, має право подати регресний позов до страхувальника або водія, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, позивач просив стягнути на його користь солідарно із ТОВ «Синєвир» та ОСОБА_6 в регресному порядку майнову шкоду в розмірі 50 000 грн. та судовий збір в розмірі 1378 грн.

Ухвалою суду від 18 квітня 2017 року позови обєднані в одне провадження.

Рішенням суду від 22 червня 2017 року постановлено позов ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Синєвир» про стягнення вартості відновлювального ремонту задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Синєвир» на користь ОСОБА_5 вартість відновлювального ремонту автомобіля в розмірі 192354,08 грн. (сто девяносто дві тисячі триста пятдесят чотири гривні 08 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Синєвир» на користь ОСОБА_5 витрати по оплаті судового збору в сумі 2495,20 грн.

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Синєвир», ОСОБА_6 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Синєвир» та ОСОБА_6 солідарно на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» в порядку регресу завдану майнову шкоду в розмірі 50 000 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Синєвир» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» 1/2 понесених позивачем судових витрат по сплаті судового збору 689,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» 1/2 понесених позивачем судових витрат по сплаті судового збору 689,00 грн.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Синєвир» просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_5 та ПАТ «Страхова компанія «Уніка» в задоволенні заявлених до товариства вимог, зазначаючи, що рішення в оскарженій частині постановлено з порушенням норм матеріального права, а висновки суду щодо наявності підстав для стягнення з товариства завданої шкоди за відсутності трудових відносин між товариством та ОСОБА_6, та належних у підтвердження розміру завданої шкоди доказів, не відповідають обставинам справи та нормам чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини.

У письмових запереченнях Приватне акціонерне товариство «Стархова компанія «Уніка» доводи апеляційної скарги не визнало, рішення суду просить залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що 24 травня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої був пошкоджений автомобіль Mercedes-Benz SPRINTER 418 CDI, реєстраційний номер ВТ 9061ВА, належний на праві власності ОСОБА_5

Винним у ДТП визнано ОСОБА_6, який керуючи транспортним засобом Renault MAGNUM, державний номер НОМЕР_1 з напівпричепом Schmits SCS 24, державний номер НОМЕР_2, для забезпечення безпеки дорожнього руху не виконав вимогу пункту 2.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1308 з послідуючими змінами, яким встановлено обовязок водія перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу, в результаті чого заклинилося та відірвалося ліве заднє колесо його автомобіля і зіткнулося з автомобілем позивача, який рухався у зустрічному напрямку.

Постановою Голопристанського районного суду Херсонської області від 21 липня 2016 року, яка набрала законної сили 01.08.2016 року, ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340грн. /а.с. 80-82/.

Володільцем транспортного засобу Renault MAGNUM, державний номер НОМЕР_1, та власником напівпричепу Schmits SCS 24, державний номер НОМЕР_2, є ТОВ «Синєвир», яке застрахувало свою цивільно-правову відповідальність із зазначенням наведеного вище автомобіля як забезпеченого транспортного засобу, уклавши 22 червня 2015 року договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів із ПрАТ СК «УНІКА» /а.с. 83/.

04 липня 2016 року наведена страхова компанія виплатила ОСОБА_5 страхове відшкодування відповідно до умов зазначеного договору страхування в межах ліміту відповідальності у розмірі 50 000грн.

Для визначення розміру збитків, зокрема повязаних із пошкодженням транспортного засобу, страховик залучив експерта, як це й передбачено ст.34 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до звіту №46 якого від 08 червня 2016 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача складає 242 354грн. 08 коп. /а.с. 84-103/.

Відповідно до вимог ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

ТОВ «Синєвир» як страхувальник свою відповідальність у спірних правовідносинах заперечує, вказуючи на те, що винною особою у завданні шкоди позивачеві є ОСОБА_6, який на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди правомірно володів забезпеченим транспортним засобом і експлуатував його, не перебуваючи із товариством у трудових відносинах.

Однак із досліджених судом першої інстанції доказів та доданих ПАТ «Страхова компанія «Уніка» до заперечень на апеляційну скаргу копій шляхового листа вантажного автомобіля №237 від 20.05.2016 року і товарно-транспортних накладних від 24.05.2016 року вбачається, що в той день, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, ОСОБА_6 управляв забезпеченим транспортним засобом, здійснюючи за завданням ТОВ «Синєвир» як перевізника перевезення вантажів.

Враховуючи, що згідно із ст.1172 ЦК України замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що саме ТОВ «Синєвир» є особою, відповідальною за завдану позивачеві шкоду /а.с. 218-230/.

Правильним колегія суддів вважає також висновок суду щодо обґрунтованості заявленого ПАТ «Страхова компанія «Уніка» до ТОВ «Синєвир» позову про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу.

Так, відповідно до вимог ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно із положеннями ст.38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Той факт, що у спірних правовідносинах зіткнення транспортних засобів є безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання забезпеченого транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, складеним компетентною посадовою особою поліції 24.05.2016 року, довідкою №92266090 про дорожньо-транспортну пригоду від 02.06.2016 року, постановою Голопристанського районного суду від 21.07.2016 року про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності /а.с. 6,7-8,80-81/.

Інші причини дорожньо-транспортної пригоди судом не встановлені.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що в оскарженій частині рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального права і підстави для його скасування і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заявлених до ТОВ «Синєвир» вимог відсутні.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Зокрема, доводи заявника щодо неправильного визначення судом розміру майнової шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача і не повинна перевищувати реальні збитки, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, визначені статтею 1192 ЦК України, відповідно до положень якої з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Отже, способом відшкодування збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу є його відновлювальний ремонт, витрати на який з врахуванням зносу та встановленого договором страхування ліміту відповідальності відшкодовує страховик, а у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування вартості відновлювального ремонту особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги щодо належності як доказу, покладеного в основу рішення при визначенні розміру відшкодування Звіту №46/1, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими з тих підстав, що зазначений звіт був складений 08.06.2016 року на замовлення ПАТ «Страхова компанія «Уніка» фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7, який має кваліфікацію судового експерта за спеціальністю 12.2 «Визначення вартості дорожніх транспортних засобів, розміру шкоди, завданої володільцю транспортного засобу» /а.с.9-21/.

Наведений звіт є офіційним документом, який використовувався страховиком при визначенні у спірних правовідносинах розміру страхового відшкодування в рамках Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і правомірно, відповідно до ст.ст.57,58,59 ЦПК України був поданий позивачем суду у підтвердження заявлених ним вимог.

Відповідачі, в тому числі заявник, не реалізували своє право спростувати викладені у звіті висновки шляхом призначення судової експертизи. Не використано товариством таке право на вчинення відповідної процесуальної дії і під час перегляду справи в апеляційному порядку, хоча на виконання приписів ст.10 ЦПК України, необхідність у цьому представнику товариства розяснено.

Не є таким, що спростовує висновки суду і твердження заявника про відсутність між ним та водієм ОСОБА_6 трудових відносин, оскільки як уже зазначалося вище, відповідальність товариства за шкоду, завдану позивачеві витікає із положень ч.2 ст.1172 ЦК України, а той факт, що ОСОБА_6 завдав ОСОБА_5 шкоду джерелом підвищеної небезпеки, переданим йому товариством під час виконання завдання товариства за цивільно-правовою угодою не спростовано останнім.

Крім того, відповідно до полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, саме товариство «Синєвир» (а не ОСОБА_6І.) є страхувальником, тобто особою, яка уклала із страховиком договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоровю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу учасника ДТП і саме на товариство «Синєвир» умовами цього договору покладено обовязок проводити обовязковий технічний контроль автомобіля /а.с. 83/.

Рішення суду в частині позову, заявленого ПАТ «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_6 не оскаржено, тому його законність та обґрунтованість в силу ст.303 ЦПК України судом апеляційної інстанції не перевірялися.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Синєвир» відхилити.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 22 червня 2017 року в оскарженій частині залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

ОСОБА_3