11 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
ЄвтушенкоО.І., Євграфової Є.П., Кадєтової О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Державного агентства рибного господарства України, Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Київській області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,
за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2017 року,
в с т а н о в и л а:
У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Державного агентства рибного господарства України, Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Київській області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.
11 червня 2013 року, його поновлено на роботі на посаді заступника начальника Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Київській області.
Наказом Державного агентства рибного господарства України від
04 червня 2013 року № 52-ТО «Про поновлення ОСОБА_4» та наказом від 05 червня 2013 року № 53-ТО щодо внесення змін до наказу № 52-ТО його поновлено на посаді заступника начальника з матеріально-технічного забезпечення Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Київській області, визнано таким, що приступив до роботи з 04 червня 2013 року та скасовано наказ Держрибагентства України від 03 жовтня 2012 року № 90-к про його звільнення.
Однак вказані накази не відповідали рішенням судів, оскільки його було поновлено саме на посаді заступника начальника Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Київській області. Тому зазначені накази не могли бути підставою вважати, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 грудня 2012 року виконане. До такого висновку дійшов Київський апеляційний адміністративний суд у постанові від 25 лютого 2014 року у справі
27 серпня 2016 року Державне агентство рибного господарства України надіслало на адресу ОСОБА_4 листа від 23 серпня 2016 року
№ 2-12.1-19/4500-16 «Щодо призначення та звільнення з посади», який він отримав 31 серпня 2016 року. До листа були додані копії наказу Державного агентства рибного господарства України від 17 серпня 2016 року № 48-ТО «Про внесення зміни до наказу Держрибагентства України від 04 червня
2013 року № 52-ТО» та наказу Державного агентства рибного господарства України від 17 серпня 2016 року № 47-ТО «Про внесення зміни до наказу Держрибагентства України від 09 вересня 2013 року № 69-ТО.
Вказаними наказами були внесені зміни до наказів Державного агентства рибного господарства України від 04 червня 2013 року № 52-ТО «Про поновлення ОСОБА_4» та від 09 вересня 2013 року № 69-ТО «Про звільнення ОСОБА_4», а саме виключено з наказів слова «з матеріально-технічного забезпечення».
Таке звільнення з посади заступника начальника Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Київській області, яке фактично відбулось у серпні 2016 року, вважає незаконним, оскільки відбулось без дотримання відповідачем встановленої законом процедури та без жодних на те підстав.
Також спірним наказом зі змінами його було звільнено з посади заступника начальника Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, проте про жодну з обставин з якою закон пов'язує звільнення працівника з роботи за цією нормою закону у наказі про звільнення та змінах до нього не зазначено.
Крім того, за штатним розписом Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Київській області на 2013 рік на момент його звільнення була наявна посада заступника начальника управління, яка не скорочувалася та існує по даний час, тому його звільнення саме з цієї посади є безпідставним та незаконним. Ще його було попереджено 14 червня 2013 року про скорочення посади заступника начальника з матеріально-технічного забезпечення Управління, однак з урахуванням внесених відповідачем змін його було звільнено з посади заступника начальника управління та відсутні будь які підтвердження про його попередження за два місяці до звільнення - до 09 вересня 2013 року з вказаної посади.
Також його звільнення з посади заступника начальника з матеріально-технічного забезпечення було погоджено листом від 16 липня 2013 року Міністерства аграрної політики та продовольства України та листом від
22 липня 2013 року Голови Київської обласної державної адміністрації.
Разом з тим його звільнення з посади заступника начальника управління з Міністром аграрної політики та продовольства України не погоджувалось, як це передбачено Положеннями відповідачів. Також впродовж серпня-вересня 2016 року Державне агентство рибного господарства України не вжило жодних заходів щодо проведення з ним розрахунку у зв'язку зі звільненням та не внесені відповідні записи у трудову книжку.
За таких обставин, ОСОБА_4 просив визнати незаконним та скасувати наказ Державного агентства рибного господарства України від
09 вересня 2013 року № 69-ТО «Про звільнення ОСОБА_4» зі змінами, внесеними наказом Державного агентства рибного господарства України від 17 серпня 2016 року № 47-ТО «Про внесення змін до наказу Держрибагентства України від 09 вересня 2013 року № 69-ТО, поновити його на посаді заступника начальника Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Київській області з 10 вересня 2013 року, стягнути з Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Київській області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 вересня 2013 року по день винесення судового рішення та стягнути з Державного агентства рибного господарства України моральну шкоду в розмірі
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня

2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2017 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5. просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від

12 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2017 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Дніпровського райсуду м. Києва від 26 грудня 2012, що набрало законної сили 11 червня 2013 року, ОСОБА_4 поновлено на роботі на посаді заступника начальника Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Київській області. Вказане рішення було допущено до негайного виконання, проте, при його виконанні у наказі № 52-ТО від 04 червня 2013 року було невірно зазначено посаду, на якій поновлено позивача, а саме - заступника начальника з матеріально-технічного забезпечення Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Київській області.

Наказом Державного агентства рибного господарства України № 69-ТО від 09 вересня 2013 року ОСОБА_4 звільнено з посади заступника начальника з матеріально-технічного забезпечення Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Київській області. Рішенням Дніпровського райсуду м. Києва від 24 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від

10 липня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2014 року, ОСОБА_4 відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу № 69-ТО від 09 вересня 2013 року.

17 серпня 2016 року наказом Державного агентства рибного господарства України № 48-ТО внесено зміни до наказів Держрибагентства від 04 червня 2013 року № 52-ТО та від 09 вересня 2013 року № 69-ТО, а саме: з текстів цих наказів з назви посади позивача виключено слова

«з матеріально-технічного забезпечення».

Предметом спору у даній справі є незаконність наказу про звільнення позивача з роботи у зв'язку з внесенням у нього через три роки після звільнення змін у написання назви посади, з якої позивача звільнено, та, як наслідок, поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ставлячи під сумнів законність наказу № 69-ТО від 09 вересня

2013 року про звільнення у зв'язку із внесенням у нього змін наказом

№ 47-ТО від 17 серпня 2016 року, ОСОБА_4 вважав порушеним своє право на працю, у зв'язку з чим вважає, що підлягає поновленню на роботі.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з установлених обставин справи, належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України), врахувавши, що виправлення, внесені

17 серпня 2016 до наказу № 69-ТО від 09 вересня 2013 року про звільнення ОСОБА_4 через три роки після того, як факт звільнення відбувся, і на момент внесення виправлення позивач фактично не перебував у трудових відносинах з відповідачем, а також що в судовому порядку встановлено, що таке звільнення відбулося без порушення норм трудового законодавства, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку, що внесені виправлення не тягнуть будь-яких правових наслідків для позивача, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2017 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня

2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Державного агентства рибного господарства України, Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Київській області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова О.В. Кадєтова