Ухвала

іменем україни

01 листопада 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К., Кадєтової О.В., Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Машинобудівний завод «Оризон» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Технокомплекс» на рішення апеляційного суду Черкаської області від 01 грудня

2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що між ним та Державним підприємством «Машинобудівний завод «Оризон» (далі - ТОВ «Машинобудівний завод «Оризон») укладено договір купівлі-продажу, згідно з умовами якого він придбав у відповідача овочеву базу та холодильник овочевої бази по АДРЕСА_1 Черкаської області.

Зазначав, що договір було укладено у письмовій формі з дотриманням приписів ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Пунктом 3.1 зазначеного договору передбачено, що відповідач зобов'язаний передати товар, підготувати необхідні документі для переоформлення землі. Остаточний розрахунок повинен був бути проведений не пізніше 01 квітня 2008 року.

Посилаючись на наведене та на те, що відповідач належним чином не виконує обов'язки, покладені на нього умовами договору, просив визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 20 грудня

2007 року між ОСОБА_1 та ДП «Машинобудівний завод «Оризон», предметом якого є овочева база та холодильник овочевої бази, розташовані по АДРЕСА_1 Черкаської області, які знаходяться на балансі відповідача; зобов'язати відповідача здійснити дії, направлені на виконання обов'язків згідно з умовами договору, передати йому товар згідно з актом, підготувати і передати інвентарні справи на товар та документи, необхідні для оформлення права користування земельною ділянкою.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 березня 2008 року позов задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу № 03/12-07, за яким 20 грудня

2007 року ДП «Машинобудівний завод Оризон» м. Сміла продало, а ОСОБА_1 купив товар, яким є овочева база та холодильник овочевої бази, що розташовані по АДРЕСА_1 Черкаської області, дійсним.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на товар, яким є овочева база та холодильник овочевої бази, що розташовані по АДРЕСА_1 Черкаської області.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 01 грудня

2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Технокомплекс» (далі - ТОВ «Фірма «Технокомплекс») просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду та направити справу до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 20 грудня 2007 року між ДП «Машинобудівний завод «Оризон» в особі директора Буртового В.П. та ОСОБА_1 було укладено договір № 03/12-07, згідно з умовами якого ДП «Машинобудівний завод «Оризон» продало, а ОСОБА_1 купив товар: овочеву базу та холодильник овочевої бази, розташовані по АДРЕСА_1 Черкаської області, які перебувають на балансі відповідача.

Згідно з п. 2.1 договору вартість овочевої бази становить

274 680 грн, а холодильника овочевої бази - 79 440 грн.

Відповідно до акта приймання-передачі товару від 20 грудня

2007 року ДП «Машинобудівний завод «Оризон» передав

ОСОБА_1 овочеву базу площею 1 621,02 кв. м, вартістю

274 680 грн, та холодильник овочевої бази, площею, 432 кв. м, вартістю 79 440 грн.

Згідно з довідками ДП «Машинобудівний завод «Оризон» від

26 лютого 2008 року № 63а та від 07 березня 2008 року № 122

ОСОБА_1 у відповідності з умовами укладеного між сторонами договору перерахував грошові кошти у розмірах 180 000 грн та

174 120 грн, а всього - 354 120 грн, що підтверджується квитанціями від 25 та 26 лютого 2008 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що в силу ст. 657 ЦК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, тому не міг бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, а отже, відповідно, відсутні й підстави для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно.

Колегія суддів суду касаційної інстанції не може повністю погодитись з такими висновками суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позов ОСОБА_1 до ДП «Машинобудівний завод «Оризон» було розглянуто 07 березня 2008 року в присутності сторін.

У вересні 2016 року ДП «Машинобудівний завод «Оризон» звернулось до апеляційного суду з апеляційною скаргою на вищевказане рішення та заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 09 листопада 2016 року заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено, апеляційне провадження відкрито.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення п. 1 ст. 6 Конвенції констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13.

Зокрема, ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див. mutatis mutandis, рішення у справі «ОлександрШевченко проти України» (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (п. 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт п. 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1422цс17, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів.

Таким чином, суд апеляційної інстанції поновив відповідачу строк на апеляційне оскарження, не навівши жодних на те причин, та, з урахуванням обставин справи, не встановив, чи виправдовують причини поновлення строку, зазначені відповідачем, втручання у принцип правової визначеності.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалене у справі рішення апеляційного - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Технокомплекс» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 01 грудня

2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С Висоцька

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кадєтова

О.В. Кафідова

І.М.Фаловська