Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Назарова М.В.
Справа № 414/1263/17
Провадження № 22ц/782/668/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Назарової М.В.,

суддів Авалян Н.М., Єрмакова Ю.В.,

за участю секретаря Коротенка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 26 липня 2017 року

у цивільній справі за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа Сєвєродонецький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану про встановлення факту батьківства,

в с т а н о в и л а:

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаною заявою, в обґрунтування якої посилалась на те, що з червня 2003 року по 05 березня 2017 року вона проживала з ОСОБА_4 однією сім'єю без укладання шлюбу. Під час спільного проживання 26 червня 2004 року у них народився син ОСОБА_5. Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень був проведений за вказівкою заявниці на підставі ст. 135 СК України, оскільки вони не перебували у шлюбі, і ОСОБА_4 не подав заяву разом із заявницею в порядку, передбаченому ст. 126 СК України. Проте, дитину було названо на честь батька ОСОБА_4 за бажанням останнього, і протягом усього часу за життя він визнавав факт того, що він є біологічним батьком сина заявниці, говорив всім про це, піклувався про сина та дуже любив його.

05 березня 2017 року ОСОБА_4 помер.

Встановлення факту батьківства необхідно заявниці для відновлення справедливості, оскільки син бажає змінити своє прізвище на прізвище свого біологічного батька та відповідно змінити по батькові, та бажає, щоб у його свідоцтві про народження був зроблений відповідний запис про батька - від цього залежить особисте право дитини на визначення прізвища та по батькові.

Тому ОСОБА_3 просила суд встановити факт батьківства ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 05.03.2017 року, стосовно їх сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та внести відповідні зміни у актовий запис про народження ОСОБА_5 в частині прізвище та по батькові, зазначивши відповідно «Антоненко» та «Юрійович».

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 26 липня 2017 року заяву ОСОБА_3 задоволено.

ОСОБА_2, який не брав участі у справі та вважає, що суд вирішив питання про його права та обовязки, просить рішення скасувати як незаконне та закрити провадження у справі, оскільки суд не з'ясував коло заінтересованих осіб та не притягнув його як сина померлого ОСОБА_4 до участі у справі. Крім того, оспорює висновки суду з точки зору їх доведеності протягом розгляду справи. Дізнався про існування оскаржуваного рішення під час звернення до Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, куди звернувся ще один спадкоємець першої черги з такою ж заявою.

В суді апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_2 та його представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Заявниця ОСОБА_3 та її представник не визнали скаргу, проте представник заявниці пояснив, що дійсно за таких умов, коли сина померлого ОСОБА_6 не залучили до участі у справі, а зараз він заперечує проти факту встановлення батьківства, рішення не є законним і підлягає скасуванню. Також просив скасувати заходи забезпечення позову, застосовані апеляційним судом.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, розглянувши справу у межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 234 та ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Частиною 6 ст. 235 ЦПК України визначено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Таким чином, в порядку окремого провадження можуть бути встановлені лише ті факти, що мають безспірний характер та виключають спір про право цивільне.

Наведеному повністю відповідають розяснення, надані в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.01.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, які не пов'язані з наступним вирішенням спору про право.

Виходячи з вимог ст. 130 СК України, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.

З матеріалів справи вбачається, що заявниця ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про встановлення факту батьківства ОСОБА_4, який помер 05.03.2017 року, відносно свого сина ОСОБА_5, посилаючись на те, що встановлення вказаного факту необхідно для відновлення справедливості, оскільки син бажає змінити своє прізвище на прізвище свого біологічного батька та відповідно змінити по батькові, та бажає, щоб у його свідоцтві про народження був зроблений відповідний запис про батька.

При цьому вона вказала, що з червня 2003 року по 05 березня 2017 року вона проживала з ОСОБА_4 однією сім'єю без укладання шлюбу. Під час спільного проживання у них народився син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. З актового запису про смерть №406 від 07.03.2017 року та ОСОБА_6 з Державного реєстру про смерть на громадянина ОСОБА_4 зясовано, що ОСОБА_4 помер 05.03.2017 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області, причина смерті злоякісне новоутворення печінки (а.с. 40-43).

Запис про батька дитини - ОСОБА_5 - у Книзі реєстрації народжень був проведений за вказівкою заявниці на підставі ст. 135 СК України.

Як вбачається з апеляційної скарги та пояснень апелянта ОСОБА_2, що не брав участі у справі в суді першої інстанції, він заперечує проти задоволення зави та вважає, що неповнолітній ОСОБА_5 не є біологічним сином померлого ОСОБА_6, а отже його братом, що свідчить про наявність спору.

Надаючи оцінку наданим заявницею доказам та роблячи висновок про обґрунтованість заяви, суд не взяв до уваги наведені вимоги процесуального законодавства, крім того, не зробив висновку з приводу мети встановлення вказаного юридичного факту, не перевірив коло осіб, які повинні були б бути заінтересованими особами у справі, та припустився помилки, розглянувши заяву ОСОБА_3 по суті.

За таких порушень норм процесуального права ухвалене у справі судове рішення відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням заяви ОСОБА_3 без розгляду.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, які стосуються доведеності вимог заявниці, то колегія суддів не дає їм оцінку, оскільки це може бути зроблено під час розгляду справи за участі всіх заінтересованих у справі осіб у порядку позовного провадження.

Розглядаючи заяву ОСОБА_3 та її представника про скасування застосованих ухвалою апеляційного суду Луганської області від 11 вересня 2017 року заходів забезпечення позову у вигляді заборони державному нотаріусу Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори вчиняти дії з видачі свідоцтва про право на спадщину на підставі рішення Кремінського районного суду Луганської області від 26 липня 2017 року ОСОБА_5 (Юрійовичу), після померлого 05.03.2017 року ОСОБА_4, колегія суддів вважає вказану заяву такою, що слід задовольнити та скасувати такі заходи, оскільки вони були застосовані до розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 310 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 26 липня 2017 року скасувати, а заяву ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства залишити без розгляду.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою апеляційного суду Луганської області від 11 вересня 2017 року про заборону державному нотаріусу Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори вчиняти дії з видачі свідоцтва про право на спадщину на підставі рішення Кремінського районного суду Луганської області від 26 липня 2017 року ОСОБА_5 (Юрійовичу), після померлого 05.03.2017 року ОСОБА_4.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий

Судді: