Справа № 308/6581/17
У Х В А Л А

Іменем України

08 листопада 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КОЖУХ О.А., БИСАГИ Т.Ю.

при секретарі СОЧЦІ І.І.

за участю ОСОБА_1 і прокурора Романа М.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду від 27 липня 2017 року про визнання неподаною та повернення заяви до Закарпатського обласного державного українського музично-драматичного театру про поновлення особистого немайнового права, -

встановила:

ОСОБА_1 оскаржив ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду від 27.07.2017, якою його заяву було визнано неподаною та повернуто. В апеляції зазначає, зокрема, що ухвалу постановлено з порушенням вимог Конституції України та цивільного процесуального закону, без зясування дійсних обставин, обмеживши права позивача, тоді як такі гарантуються Конституцією та законами України. Крім того, має місце втручання в адвокатську діяльність адвоката ОСОБА_2 і порушення її прав. Театр порушив право позивача на захист, а також принизив честь і гідність адвоката ОСОБА_2 під час надання нею правової допомоги. Посилаючись на ці обставини, виходячи з незаконності ухвали судді суду першої інстанції та необхідності подальшого провадження в справі за його заявою, ОСОБА_1 просить:

надати пільги згідно посвідчення № НОМЕР_1; згідно Конституції порушити та провадити справу; згідно рішення Європейського суду повернути до професійної діяльності ОСОБА_2 разом із немайновим правом; притягти до відповідальності ОСОБА_1 за звернення в Європейський суд; по іншим питанням справу повернути першій інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1, який апеляцію підтримав, виступ прокурора Романа М.С., який повідомив, що органи прокуратури не мають стосунку до справи, позивач безпідставно зазначає прокурора в позовній заяві, тож прокурор не має і не даватиме пояснень у справі, розглянувши на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України апеляційну скаргу у відсутність представника Закарпатського обласного державного українського музично-драматичного театру, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи учасника процесу, суд приходить до такого.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. 303 ч. 1 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, ЦПК України та Закону України «Про міжнародне приватне право»; суд розглядає цивільну справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України; особа на власний розсуд розпоряджається процесуальними правами, реалізує право на судовий захист і зобовязана діяти в процесі в межах і в порядку, встановлених цивільним процесуальним законом, добросовісно, не порушуючи прав інших осіб, зловживання процесуальними правами не допускається (ст. 2 ч.ч. 1, 3, ст. 3 ч. 1, ст. 15 ч. 1, ст. 10 ч.ч. 1, 2, ст. 11 ч.ч. 1, 2, ст.ст. 27, 31 та інші норми ЦПК України).

11.07.2015 до Ужгородського міськрайонного суду надійшла заява позивача ОСОБА_1, у якій відповідачем зазначено Закарпатський обласний державний український музично-драматичний театр і сформульовані вимоги, якими позивач просив:

«на підставі п. 2 ст. 276 ЦКУ вимагати від відповідача-театру вул. Льва Толстого 12, м. Ужгород виконати зобовязання по вчиненню дій негайного поновлення немайнового права в розумні строки;

по листу № 140/01-01 від 20.09.2016 зазначити правильно імя адвоката ОСОБА_2;

замінити паралельний зміст листа на прізвище «Сабельников» - 4 рази через букву «и» згідно паспорту № 478378 ВР та добавити власне імя «Віктор» - 9 разів, та добавити по-батькові «Семенович» - 9 разів, а також добавити в прізвище «Горбаль» його власне імя «Ярослав» - 2 рази та добавити його по-батькові «Дмитрович» - 2 рази, тобто, 26 перекруток в одному листі;

таким чином згідно ст. 277 ЦК та ст. 32 Конституції України спростувати зміст листа № 140/01-01 від 20.09.2016;

таким чином згідно ст. 276 ЦК поновити особисті немайнові права всім зазначеним прізвищам та імена по справе № 2-2288/03;

зазначаю, що прохальна частина містить одне єдине це поновлення особистого немайнового прав згідно ст. 294 ЦК».

«Позивач, особа діюча згідно п. 2 ст. 46 ЦПКУ (підпис) ОСОБА_1С.» (а.с. 1-5).

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 14.07.2017 залишено без руху заяву ОСОБА_1 у звязку з невідповідністю її вимогам ст.ст. 119, 120 ЦПК України, розяснено необхідність усунення вказаних в ухвалі недоліків протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали, зазначено, що в разі неусунення недоліків заява буде визнана неподаною та повернута (а.с. 8-9). Залишаючи заяву без руху, суддя суду першої інстанції виходив із того, що відповідно до ст. 3 ч. 1, ст. 4, ст. 118 ч. 1, ст. 119 ч.ч. 1-4, ст. 120 ч. 1, ст. 121 ч. 1, ст. 122 ч. 1 ЦПК України, ст. 16 ЦК України, інших норм законодавства, особа може звернутися до суду по захист саме її порушених прав, таке звернення може мати місце не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, вимоги до форми та змісту заяви встановлені передусім ст. 119 ЦПК України. Ці вимоги передбачають, зокрема, необхідність правильного і точного зазначення змісту позовних вимог (предмету позову), які мають бути конкретними, такими, що відображають належний спосіб захисту права і, відповідно, уможливлюють для відповідача захист від такого позову, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Цивільним процесуальним законом встановлюються й інші вимоги до позовної заяви, в т.ч., у разі предявлення позову особами, які діють на захист прав, свобод та інтересів іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення (ст. 45, ст. 119 ч. 7 ЦПК України).

На виконання ухвали від 14.07.2017 ОСОБА_1 подав:

зміни до позовної заяви із посиланням на ст. 31 ЦПК України та просив:

«на підставе п. 1 ст. 68 Конституції України повернути професійни здібности адвокату ОСОБА_2;

на підставе ст. 276 ЦКУ п. 2 поновіти особісте немайнове право разом з п. 3 ст. 336 ЦПКУ;

цену позову прізначае суд ми маемо 0,98 коп.» (а.с. 11-14);

«доповнення змін ст. 31 ЦПК», якими просив:

«цей зміст розглядати разом з ранее поданним виправленням;

визнати дії театру ОСОБА_3 12 Ужгорода незаконними ст. 16 ЦК;

повернути професійни здібности ОСОБА_2 Богда з поновленням немайнового права під час її роботи, адвокатской деяльности по наданню правой допомоги ОСОБА_1» (а.с. 17-20).

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 27.07.2017 заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику, оскільки він не усунув недоліки, що були зазначені в ухвалі від 14.07.2017 (а.с. 23-24).

Таке вирішення процесуального питання відповідає вимогам закону та є правильним. Дотримання встановлених цивільним процесуальним законом правил судочинства, відповідних процедур, вимог до форми, змісту та порядку звернення особи до суду тощо є цілком очевидною необхідною гарантією забезпечення і дотримання прав учасників процесу, які, природно, належать не лише ініціатору звернення до суду. Дотримання, виконання правил судочинства, є умовою забезпечення права особи на судовий захист та на справедливий суд, передбаченого ст. 55 Конституції України, іншими законами України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР (Конвенція).

Європейський суд з прав людини вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (зокрема, рішення у справах: «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland) від 19.06.2001 (заява № 28249/95) (п.п. 52, 53, 57 та ін.); «ОСОБА_4 проти України» (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine) від 26.04.2007 (заява № 8371/02) (п. 27 та ін.); «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine) від 03.04.2008 (заява № 3236/03) (п.п. 40, 41, 42 та ін.)).

Суддя суду першої інстанції мав передбачені законом підстави для залишення заяви ОСОБА_1 без руху, а в подальшому, враховуючи зміст наданих тим документів, якими відповідні недоліки заяви не були виправлені, і для визнання заяви неподаною та повернення її позивачу. Зі змісту заяв ОСОБА_1 неможливо із належною повнотою та конкретністю встановити ані характер спірних правовідносин, якщо такі, на думку позивача, виникли, ані фактичні та правові підстави, ані предмет позову, його вимоги і т.ін. У тому числі, заява не містить жодного обґрунтування, а справа доказів щодо наявності у ОСОБА_1 права й повноважень звертатися до суду на захист прав інших осіб, діяти в їх інтересах тощо, тоді як такі особи за наявності для того підстав не позбавлені права особисто звернутися до суду на свій захист. Тим часом, належне виконання відповідних вимог цивільного процесуального закону є обовязком у даному разі саме позивача.

Апеляційна скарга не містить жодних доводів по суті, а апелянтом не надано суду ніяких доказів, які б у належний процесуальний спосіб спростовували законність ухвали судді суду першої інстанції, підстав для її скасування (з огляду на позицію апелянта щодо необхідності подальшого провадження в справі за його заявою) немає. Поза тим, колегія суддів зауважує, що вимоги апеляційної скарги не узгоджуються із тими, які наводилися в заявах ОСОБА_1 до суду першої інстанції, апеляційний суд не уповноважений вирішувати питання про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за звернення в Європейський суд і не має для розгляду такого питання жодних правових підстав, як немає таких і для поновлення провадження та вчинення процесуальних дій у справі (як слід розуміти зі змісту заяв - № 2-2288/03), провадження в якій наразі закінчено. Так само немає ніяких підстав для вирішення апеляційним судом будь-яких питань щодо професійної діяльності та/або немайнових прав адвоката ОСОБА_2, такі в будь-якому разі лежать за межами правовідносин театру із позивачем, що на них останній посилається. Пільги апелянта зі сплати судового збору апеляційним судом враховані.

У контексті питання, про яке йдеться, рішення Європейського суду з прав людини у справі «ЗАТ «Південбудтранс» та інші проти України (Case of Pivdenbudtrans, ZAT and Others v. Ukraine) від 18.05.2017 (заява № 29455/06 та 6 інших заяв, у т.ч., заява ОСОБА_1 від 03.03.2009 № 141819/09), ухвалене у звязку з порушенням права на справедливий суд через надмірну тривалість судового провадження та права на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 6 п. 1, ст. 13 Конвенції), не може бути враховане. Посилання ОСОБА_1 на це рішення жодним чином не звільняє його від обовязку як ініціатора судового процесу виконати вимоги цивільного процесуального закону щодо, зокрема, порядку звернення до суду, форми та змісту заяви, а як апелянта у передбачений законом спосіб довести обґрунтованість своєї скарги.

Відтак, на підставі ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК України апеляцію слід відхилити, ухвалу залишити без змін.

Керуючись ст. 307 ч. 2 п. 1, ст. 312 ч. 1 п. 1, ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду від 27 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді