"08" листопада 2017 р.
Справа № 642/2958/16-ц
Провадження № 2/642/839/17
08 листопада 2017 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Грінчук О.П.,
за участі секретаря Радько В.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ " Фінансова ініціатива" Полтавське відділення № 1 про захист прав споживача та повернення коштів по депозитному вкладу ,-
Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Фінансова ініціатива» про захист прав споживачів та повернення коштів по депозитному вкладу, вказуючи, що 09.08.2013 року між структурним підрозділом Комерційним Банком «Фінансова ініціатива» та громадянином України ОСОБА_1 був укладений договір банківського вкладу № 020/9-в-17/5715-840, згідно якого заявник передав банку грошові кошти у у сумі 1500 $ США з умовою виплати Банком відсотків під 10,5 % річних по вкладу по 14 серпня 2014 року. Звернувшись до банку у день закінчення договору з вимогою отримання вкладу, позивач отримав усну відмову. З 14 серпня 2014 року ще кілька разів звертався до Банку, але йому було відмовлено.24.01.2014 року між КБ «Фінансова ініціатива» та ОСОБА_1 був укладений договір банківського вкладу № 010/9-в-17/1764-840, згідно якого заявник надав банку грошові кошти в сумі 500,00 $ США під 12 % річних по 24.05.2014 р. Але звернувшись до відділення банку 24.05.2014 року працівники банку відмовили у видачі владу та процентів, посилаючись що доларів у банку немає. 29.09.2014 року між Банком та ОСОБА_1 був оформлений договір вкладу з умовою сплати відсотків у розмірі 14% річних. Банківський вклад по договору № 020/9-в-17/9020-840 від 29.09.2014 року був оформлений на суму 1502 $ США. Строк цього договору по 22.12.2014 р. Однак після настання строку повернення коштів, Банк знову не надав на вимогу позивача його кошти з депозитного рахунку. У звязку з викладеним, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Позивачем впродовж розгляду справи було неодноразово уточнено позовні вимоги, в судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Представник відповідача в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про день , час та місце розгляду справи був належно повідомлений, а тому суд у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів.
Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
09.08.2013 року між структурним підрозділом Комерційним Банком «Фінансова ініціатива» та громадянином України ОСОБА_1 був укладений договір банківського вкладу № 020/9-в-17/5715-840, згідно якого заявник передав банку грошові кошти у сумі 1500 $ США з умовою виплати Банком відсотків під 10,5 % річних по вкладу по 14 серпня 2014 року.
Звернувшись до банку у день закінчення договору з вимогою отримання вкладу, позивач отримав усну відмову.
24.01.2014 року між КБ «Фінансова ініціатива» та ОСОБА_1 був укладений договір банківського вкладу № 010/9-в-17/1764-840, згідно якого заявник надав банку грошові кошти в сумі 500,00 $ США зі змінною відсотковою ставкою від 12 % річних до 2% річних по 24.05.2014 р.
Але звернувшись до відділення банку 24.05.2014 року працівники банку відмовили у видачі владу та процентів, посилаючись на відсутність у наявності іноземної валюти.
29.09.2014 року між Банком та ОСОБА_1 був оформлений договір вкладу з умовою сплати відсотків зі змінною відсотковою ставкою від 9 % річних до 14% річних. Банківський вклад по договору № 020/9-в-17/9020-840 від 29.09.2014 року був оформлений на суму 1502 $ США. Строк цього договору по 22.12.2014 р.
На даний час депозитний вклад та нараховані по ньому відсотки ОСОБА_1 так і не отримав через бездіяльність відповідача, та ігнорування вимог про повернення коштів.
Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобовязання повинні виконуватися належним чином і в строк відповідно до вказівок закону, договору.
Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.
Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).
Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.
Таким чином проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк по день фактичного їх повернення вкладникові.
Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання.
У постановах Верховного Суду України №6-39цс13 від 29.05.2013р.. №6-140цс13 від 5.12.2013р. №6-247цс14 від 28.01.2015р. викладена правова позиція, згідно з якою банк зобов'язаний повернути депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договору, якщо вкладник звернувся із заявою про повернення вкладу. У разі порушення грошових зобов'язань банк має сплатити вкладнику проценти по банківському вкладу за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладником..
Враховуючи вищевикладене, надані суду письмові докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення даного позову.
Оскільки строк виконання договору минув, відповідачем свої зобовязання не виконано, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача відсотки за користування депозитними коштами позивача по день ухвалення судового рішення.
До стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за договором вкладу №020/9-в-17/5715-840 від 09.08.2013 у сумі 2 169 дол. США , що складається з : суми депозиту - 1500 дол. США та відсотків за ставкою 10,5 % річних у сумі - 669 дол. США. ; заборгованість по депозитному вкладу за договором № 020/9/в-17/7164-840 від 24.01.2014 у сумі 535 дол. США, що складається з: суми депозиту - 500 дол. США та відсотків за ставкою з 24.01.14 12% та з 04.05.2014 року 2% у сумі - 35 дол. США ; заборгованість по депозитному вкладу за договором № 020/9-в-17/9020-840 від 29.09.2014 у сумі 1973, 5 дол. США, що складається з : суми депозиту - 1502 дол.США та відсотків за відсотковою ставкою з 29.09.2014 року 9 %, з 13.10.2014 року 10 %, з 27.10.2014 року 11%, з 10.11.2014 року 12 %, з 24.11.2014 року 13 %, з 08.12.2014 року 14 % у сумі - 471,5 дол.США.
Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх розрахунків по заборгованості за депозитним вкладом.
Договорами штрафних санкцій за невиконання умов договору не передбачено.
Враховуючи викладене , позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме у загальній сумі 4677,7 доларів США.
Щодо вимог про стягнення моральної шкоди , суд зазначає наступне.
У цивільному праві моральна шкода полягає саме у втратах, тих негативних наслідках немайнового характеру, які виникли через страждання. Наприклад, певні зміни в житті особи: неможливість реалізовувати свої звички, бажання, погіршення стосунків у колективі, в сім'ї, втрата роботи, можливості зробити кар'єру, втрата довіри близьких людей, довіри потенційних контрагентів за договорами тощо.
Моральна шкода є категорією об'єктивною, тому, встановлюючи факт наявності такої шкоди, слід керуватися не лише тими критеріями, які обумовлюють суб'єктивне сприйняття потерпілого (почуття, емоції), а й тими, які характеризують її зовнішній прояв - порушення усталеного для даної особи способу життя, життєдіяльності. Крім того, визначення поняття моральної шкоди саме через "втрати" підкреслює компенсаційну функцію інституту відшкодування такої шкоди й особливість Його саме як способу захисту цивільних прав.
У той самий час виникнення моральної шкоди та її розмір значною мірою залежать від суб'єктивних особливостей фізичної особи. Суб'єктивність сприйняття є характерною рисою такої шкоди, що визнається судовою практикою багатьох розвинених країн, а також Європейським судом з прав людини. Останній, зокрема, у справі "С. and С. v. U.K" відзначив, що "погроза на адресу неуразливої людини може не вчинити на неї якогось помітного впливу, однак може бути беззаперечно такою, що принижує гідність; і навпаки, вразлива людина може бути надзвичайно глибоко вражена погрозою, яку можна було б визнати як таку, що принижує гідність, лише спотворивши звичайне значення цього слова"'. Тому, на відміну від майнової шкоди, яка внаслідок схожих посягань на однакові майнові блага різних суб'єктів буде аналогічною, моральна шкода може суттєво відрізнятися як за обсягом, так і за змістом. Одні й ті самі посягання у однієї особи можуть викликати незначні душевні хвилювання, а в іншої зумовити глибоку депресію й порушити усталений спосіб життя.
Позивач у своїй уточненій позовній заяві від 10.08.2017 року просить стягнути з відповідача суму морального збитку - на розсуд суду, при цьому жодним чином не обгрунтовуючи її.
Окрім того, у даному випадку, суд не може на власний розсуд визначати ступінь моральних страждань та переживань особи, оцінюючи їх у грошовому еквіваленті.
Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог у частині стягнення моральної шкоди повинно бути відмовлено.
Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1251грн.
На підставі ст. ст. 526,549, 625, 631,1058, 1060,1061, 1167 ЦК України, керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215, 223, 224-226 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ПАТ КБ " Фінансова ініціатива" Полтавське відділення № 1 на користь ОСОБА_1 заборгованість по депозитному вкладу за договором № 020/9-в-17/5715-840 від 09.08.2013 у сумі 2 169 дол. США , що складається з : суми депозиту - 1500 дол. США та відсотків у сумі - 669 дол. США. ; заборгованість по депозитному вкладу за договором № 020/9/в-17/7164-840 від 24.01.2014 у сумі 535 дол. США, що складається з: суми депозиту - 500 дол. США та відсотків у сумі - 35 дол. США ; заборгованість по депозитному вкладу за договором № 020/9-в-17/9020-840 від 29.09.2014 у сумі 1973, 5 дол. США, що складається з : суми депозиту - 1502 дол.США та відсотків у сумі - 471,5 дол.США.
Стягнути з ПАТ КБ " Фінансова ініціатива" Полтавське відділення № 1 на користь держави судовий збір у сумі 1251 грн ( одна тисяча двісті пятдесят одна гривня).
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які були відсутні при його оголошенні, в той же самий строк з часу його отримання.
Заочне рішення може бути переглянуто судом що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.