Справа № 545/4101/16-ц
Провадження № 2/545/279/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2017 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Потетій А.Г.,

за участю секретаря Задорожна Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Полтавського району, треті особи : ОСОБА_3, комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району», про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень та його скасування,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 сільської ради про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень та його скасування, посилаючись на те, що з 05 травня 2005 року позивач була прийнята ветеринарним лікарем на Державне підприємство науково-дослідне господарство «Ювілейний» наказ № 1.4 від 02 травня 2005 року.

Розпорядженням ОСОБА_2 сільської ради від 01.06. 2005 року, позивачу було надано для проживання квартиру № 9 в будинку для малосімейних в с. Бричківка житловою площею 34,8 кв.м .

Згідно з п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року, у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло ( приватизація житла, взяття на облік, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного житлового фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобовязання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків ( ст.. 25 Закону України віл 04 вересня 2008 року № 500-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків») т.щ.) Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі як відповідача суб*єкта владних повноважень.

27 лютого 2006 року Полтавською філією Державного науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту «НДІВРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» виготовленні креслення житлового будинку для малосімейних по вулиці Леніна в с. Бричківка Полтавського району, відповідно до якого виготовлено план переобладнання даного будинку в тому числі квартири позивача № 9 яка складається з двох кімнат.

В липні 2005 року ОСОБА_1 звернулася з заявою до ОСОБА_2 сільської ради з приводу надання дозволу на газифікацію житлових кімнат.

Рішенням ОСОБА_2 сільської ради №154 від 21 липня 2005 року, позивачу було надано дозвіл на газифікацію кімнат які розташовані за адресою с. Бричківка вул. Леніна буд. 13.

Відповідно до наданого дозволу позивач звернулась до Державного підприємства «НДІ проектреконструкція» , яким було виготовлено робочий проект газопостачання квартири № 9 житлового будинку № 13 по вулиці Леніна в с. Бричківка Полтавського району.

01 вересня 2005 рок між ОСОБА_1 та ТОВ «Енергогазбудсервіс» був укладений договір по проведенню робіт по газифікації квартири АДРЕСА_1, на виконання вищевказаного договору було проведено газопостачання до моєї квартири АДРЕСА_2.

В квітні 2009 року в квартирі АДРЕСА_3, позивач за власний рахунок, установила металопластикові вікна з склопакетами, металеві броньовані двері та грати на вікна.

В вересні 2009 року позивач звернулася з заявою до ОСОБА_2 сільської ради за дозволом на будівництво санвузла в квартирі АДРЕСА_4.

Рішення ОСОБА_2 сільської ради № 560 ХХХІІ сесії V скликання було дозволено будівництво санвузла в квартирі 9 багатоквартирного житлового будинку для малосімейних за адресою с. Бричківка вул. Леніна буд. 13, та відповідно до наданого дозволу остання збудувала в квартирі № 9 санвузол.

Всі покращення, переобладнання проводились за особистий кошт позивача, але з дозволу та погодження з ОСОБА_2 сільської ради.

В даній квартирі зареєстрована позивач та її донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

21 липня 2016 року рішенням Полтавського районного суду , шлюб між позивачем та її чоловіком ОСОБА_5, було розірвано.

В листопаді 2016 року ОСОБА_1 отримала лист від ОСОБА_2 сільської ради Полтавського району Полтавської області №157 від 26 жовтня 2016 року, яким було повідомлено, що прийнято рішення V сесії VII скликання ОСОБА_2 сільської ради Полтавського району Полтавської області від 12.08. 2016 року, про вилучення кімнати у ОСОБА_1, гуртожитку по вулиці Центральній 13 «А», с. Бричківки Полтавського району Полтавської області.

Цим же рішення V сесії VII скликання ОСОБА_2 сільської ради Полтавського району Полтавської області від 12.08. 2016 року, прийнято рішення про виділення вилученої кімнати родині ОСОБА_3.

Вказане рішення позивач вважає таким, що не відповідає вимогам закону та порушує права позивача та її доньки на користування житловим приміщенням, передбачені Конституцією України та Земельним кодексом України.

ч. 3 ст. 132 ЖК України, розяснює, що особи які припинили працювати по різним підставам, які зазначені в частині 2 цієї статті, та особи, перелічені в ст.. 125 цього Кодексу, можуть бути виселені лише з наданням їм другого житлового приміщення.

Оскільки, згідно ч. 6 ст. 125 ЖК України одинокі особи з проживаючими з ними неповнолітніми дітьми, не можуть бути виселені з службових приміщень ( гуртожитків) без надання другого житлового приміщення.

Пленум Верховного Суду СССР в п. 19 постанови від 03 квітня 1987 року № 2 розяснив, що до одиноких осіб по мимо одиноких матерів, які в подальшому не створили сім*ї, можуть бути віднесені, і розведені подружжя, який залишився проживати в службовому приміщенні після вибуття з нього іншого з подружжя.

Відповідно до ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Ст. 310 ЦК України, говорить, що фізична особа має право на місце проживання.

Так згідно ст. 311 ЦК України зазначено, що житло фізичної особи є недоторканим. Фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

У рішенні, що оскаржується взагалі не відомо з яких причин і відсутня будь-яка мотивація його прийняття.

Саме з вище наведених підстав, позивач вважає, що рішення V сесії VII скликання ОСОБА_2 сільської ради Полтавського району Полтавської області від 12.08. 2016 року, про вилучення у ОСОБА_1 кімнати № 9 в гуртожитку по вулиці Центральній 13 «А», с. Бричківки Полтавського району Полтавської області, та виділення цієї ж кімнати родині ОСОБА_3, є незаконним.

В судовому засіданні позивач позов підтримала та прохала його задовільнити з наведених вище підстав. А саме прохала визнати неправомірним та скасувати рішення V сесії VII скликання ОСОБА_2 сільської ради Полтавського району Полтавської області від 12.08.2016року, про вилучення у ОСОБА_1 кімнати №9 в гуртожитку по вул. Центральній 13 «А», в с.Бричківка Полтавського району, та виділення цієї ж кімнати родині ОСОБА_3. Також надала до суду квитанції про сплату протягом 2015-216 років квартплати за проживання у гуртожитку.

Представник позивача окрім викладених обставин в позовній заяві звернула увагу суду на те, що відповідачем не надано до суду жодного документа, який би підтверджував той факт , що гуртожиток по вул. Центральній 13 «А», в с.Бричківка, Полтавського району дійсно перебуває на балансі ОСОБА_2 сільської ради.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради позов не визнав та надав письмові заперечення , в яких посилався на те, що так дійсно розпорядженням ОСОБА_2 сільської ради Полтавського району Полтавської області від 01.06.2005 року № 9 відповідачу (дошлюбне прізвище Манько), у зв'язку з її працевлаштуванням ветеринарним лікарем до Державного підприємства науково-дослідного господарства "Ювілейний" згідно наказу № 14 від 02 травня 2005 року, було надано для проживання квартиру № 9 в гуртожитку для малосімейних житловою площею 34,8 кв.м.

В подальшому відповідач одружилася та народила дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та фактично з часу народження доньки в квартирі АДРЕСА_5 (до перейменування Леніна 13а) в с. Бричківка не проживала та до цього часу не проживає, що підтверджується актами обстеження комісією ОСОБА_2 сільської ради квартири АДРЕСА_6 від 11.09.2016 року, 14.12.2016 року, 22.02.2017 року та довідки ОСОБА_2 сільської ради від 27.12.2016 року № 190, від 27.12.2016 року № 191 .

Рішенням V сесії VII скликання ОСОБА_2 сільської ради Полтавського району Полтавської області від 12.08.2016 року вирішено вилучити у гр. ОСОБА_1 в гуртожитку по вул. Центральній, 13 в с. Бричківка, Полтавського району Полтавської області.

Підставою вище вказаного рішення було фактичне не проживання позивачки з 2008 року, придбання нею у власність іншої житлової квартири та заява ОСОБА_3 про надання кімнати (квартири) в гуртожитку в с. Бричківка у зв'язку з тим що в нього багатодітна родина.

Так як вільних кімнат в гуртожитку не було, а позивачка з дитиною фактично не проживають, з роботи ветеринарним лікарем з Державного підприємства науково-дослідного господарства "Ювілейний" відповідач звільнилася в добровільному порядку, і було прийнято рішення ОСОБА_2 сільської ради Полтавського району Полтавської області від 12.08.2016 року.

Відповідно до ч, 2 ст. 132 ЖК Української РСР, інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.

Позивач у своїй позовній заяві посилається на ч. 3 ст. 132 ЖК Української РСР згідно якої осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Звертають увагу суду, що при цьому позивач у своїй позовній заяві посилається на виселення з даної кімнати, чи позбавлення житла і при цьому не вказує, що квартирою в гуртожитку по вул. Центральній, 13 в с. Бричківка взагалі не користується з 2008 року, про що свідчать довідки, акти від сільської ради та мешканці даного гуртожитку, а також згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 має земельні ділянки та квартири на території України, та необгрунтовано посилається на ч. 3 ст. 132 ЖК Української РСР.

Крім того посилання позивача на п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду СРСР № 2 від 03 квітня 1987 року є безпідставним, так як згідно даної постанови "При рассмотрении исков о виселений из служебных жилых помешений без предоставления другого жилого помещения рабочих и служащих, прекративших трудове отношения, а также граждан, исключенньгх из членов колхоза или вышедших из колхоза по собственному желанию либо прекративших трудовые отношения с колхозом, судам не обходимо проверить, включено ли в установленном порядке это помещение в число служебных относится ли ответчик к категории работников, которым в связи с характером трудовых отношений могут быть предоставлены служебные жилые помешения"..

Гуртожиток по вул. Центральній, 13а в с. Бричківка, Полтавського району Полтавської області не є службовим приміщенням Державного підприємства науково-дослідного господарства "Ювілейний" в якому працювала відповідач, та їй надавалося житло не у зв'язку з характером її трудових відносин.

Частиною 3 статті 9 ЖК Української РСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК Української РСР), необхідно з'ясовувати причини відсутності І відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у. осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Закон України «Про свободу, пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, а тому місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення.

Поняття «збереження права на житло» використовується у ст. 71 Української РСР «Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами» та ст. 78 «Права і обов'язки тимчасово відсутніх наймача та членів його сімї».

Згідно зі ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР, - за тимчасової відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Будь-якої домовленості про збереження за позивачем житлової площі за період його не проживання (відсутності) не існує.

Статті 71, 72 ЖК Української РСР у випадку не проживання особи понад 6 місяців застосовуються незалежно від статусу житла.

Згідно із ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У зв'язку з тим, що відповідач разом з донькою фактично не проживають за місцем реєстрації, ОСОБА_2 сільська рада Полтавського району Полтавської області намагалась вирішити питання з житлом у добровільному порядку з відповідачем, при цьому не звертаючись до суду про визнання її такою що втратила право користування житловим приміщенням.

Крім того звертають увагу суду на ту обставину, що відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського , житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Позивачем ордер на вселення до суду не надано.

Також слід зазначити, що у приватній власності позивача знаходиться квартира, загальною площею 31,2 кв.м., за адресою АДРЕСА_7 в Чутівському районі Полтавської області де наразі позивач проживає разом зі своєю донькою.

Отже, на думку представника ОСОБА_2 сільська рада Полтавського району Полтавської області на підставі вище викладеного мала всі правові підстави для вилучення у позивачки наданого житлового приміщення.

Від третьої особи ОСОБА_3 на адресу надійшла заява про розгляд справи без його участі, заперечував проти задоволення позову.

Від представника третьої особи - комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району» на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, та при вирішенні питання позову поклались на розсуд суду.

Суд, розглянувши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено,що з 05 травня 2005 року позивач була прийнята ветеринарним лікарем на Державне підприємство науково-дослідне господарство «Ювілейний» наказ №14 від 02 травня 2005 року.

Розпорядженням ОСОБА_2 сільської ради від 01.06. 2005 року, позивачу було надано для проживання квартиру № 9 в будинку для малосімейних в с. Бричківка житловою площею 34,8 кв.м .

27 лютого 2006 року Полтавською філією Державного науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту «НДІВРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» виготовленні креслення житлового будинку для малосімейних по вулиці Леніна в с. Бричківка Полтавського району, відповідно до якого виготовлено план переобладнання даного будинку в тому числі квартири позивача № 9 яка складається з двох кімнат.

В липні 2005 року ОСОБА_1 звернулася з заявою до ОСОБА_2 сільської ради з приводу надання дозволу на газифікацію житлових кімнат.

Рішенням ОСОБА_2 сільської ради №154 від 21 липня 2005 року, позивачу було надано дозвіл на газифікацію кімнат які розташовані за адресою с. Бричківка вул. Леніна буд. 13.

Відповідно до наданого дозволу позивач звернулась до Державного підприємства «НДІ проектреконструкція» , де було виготовлено робочий проект газопостачання квартири № 9 житлового будинку № 13 по вулиці Леніна в с. Бричківка Полтавського району.

01 вересня 2005 рок між ОСОБА_1 та ТОВ «Енергогазбудсервіс» був укладений договір по проведенню робіт по газифікації квартири АДРЕСА_1, на виконання вищевказаного договору було проведено газопостачання до моєї квартири АДРЕСА_2.

В квітні 2009 року в квартирі АДРЕСА_3, позивач за власний рахунок, встановила металопластикові вікна з склопакетами, металеві броньовані двері та грати на вікна.

В вересні 2009 року позивач звернулася з заявою до ОСОБА_2 сільської ради за дозволом на будівництво санвузла в квартирі АДРЕСА_4.

Рішення ОСОБА_2 сільської ради № 560 ХХХІІ сесії V скликання було дозволено будівництво санвузла в квартирі 9 багатоквартирного житлового будинку для малосімейних за адресою с. Бричківка вул. Леніна буд. 13, та відповідно до наданого дозволу остання збудувала в квартирі № 9 санвузол.

Всі покращення, переобладнання проводились за особистий кошт позивача, з дозволу та погодження з ОСОБА_2 сільською радою.

В даній квартирі зареєстрована позивач та її донька ОСОБА_4 2008 року.

21 липня 2016 року рішення Полтавського районного суду , шлюб між позивачем та її чоловіком ОСОБА_5, було розірвано.

В листопаді 2016 року ОСОБА_1 отримала лист від ОСОБА_2 сільської ради Полтавського району Полтавської області №157 від 26 жовтня 2016 року, яким було повідомлено, що прийнято рішення V сесії VII скликання ОСОБА_2 сільської ради Полтавського району Полтавської області від 12.08.2016 року, про вилучення кімнати у ОСОБА_1, гуртожитку по вулиці Центральній 13 «А», с. Бричківки Полтавського району Полтавської області.

Цим же рішення виділено вилучену кімнату родині ОСОБА_3.

Вказане рішення є неправомірним та незаконним та порушує права позивача та її доньки на користування житловим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Відповідно до ст.ст. 58, 59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 132 ЖК України, сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням.

Iнших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 129 ЖК України, На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Відповідно до ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Згідно ст. 311 ЦК України житло фізичної особи є недоторканим. Фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Аналізуючи викладені норми судом встановлено, що рішенням V сесії VII скликання ОСОБА_2 сільської ради Полтавського району Полтавської області від 12.08.2016 року, вилучено у ОСОБА_1 кімнату № 9 в гуртожитку по вулиці Центральній 13 «А», с. Бричківки Полтавського району .

При цьому не зазначено яку саме кімнату оскільки згідно наданого до суду відповідачем технічного паспорту на громадський будинок, за вказаною вище адресою, приміщення №9 складається: коридор; санвузол; кухня; кімната. Які представляють собою окремі кімнати.

Також згідно дозволів наданих позивачці відповідачем на будівництво санвузла і газифікації займане нею приміщення значить як квартира у багатоквартирному житловому будинку.

Згідно рішення ХХХVІІ сесії V скликання ОСОБА_2 сільської ради Полтавського району Полтавської області від 30.04.2010 року «Про надання гуртожитку статусу соціального» приміщення в гуртожитку по вул..Леніна 13 а значаться як квартири.

Окрім того як встановлено в судовому засіданні як сільською радою так і судом не приймались будь-які рішення про визнання позивача та її доньки такими , що втратили право користування житловими приміщеннями у гуртожитку по вказаній вище адресі.

Також в судовому засіданні зі слів сільського голови встановлено , що в приміщенні № 9 в якому прописана позивачка також прописані родина на прізвище «Прищепові» в кількості 5-ти чоловік а також позивачкою на дано до суду книжку про оплату світла в якій в даному приміщенні значиться як платник громадянин на прізвище «Великий». В даному контексті є незрозумілим твердження сільського голови про те, що рішення про вилучення кімнати у перерахованих осіб не приймалось оскільки вони не проживають у гуртожитку при цьому одночасно вказує в своїх запереченнях щодо позову саме ту обставину про вилучення кімнати у позивача те, що остання не проживає у гуртожитку.

Також суд вважає неспроможними доказами складені протягом вересня 2016-лютого 2017 року акти про не проживання позивачки за місцем реєстрації у гуртожитку оскільки остання хоча і не проживала в зазначений період в гуртожитку але сплачувала квартплату про що надала до суду відповідні квитанції остання датована червнем 2017 року.

Також суд звертає особливу увагу на ту обставину, що в приміщенні №9 гуртожитка , який займає позивачка також зареєстрована її неповнолітня донька ІНФОРМАЦІЯ_1.

З огляду на встановлені обставини суд вважає, позовні вимоги слід задовільнити, рішення V сесії VII скликання ОСОБА_2 сільської ради Полтавського району Полтавської області від 12.08.2016 року, про вилучення кімнати у ОСОБА_1, гуртожитку по вулиці Центральній 13 «А» в с. Бричківка Полтавського району є неправомірним та таким, що підлягає до скасування, як незаконне.

Судові витрати в сумі 551грн.20коп. підлягають стягненню з відповідача.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 7, 10, 45, 60, 88, 208, 209, 212, 213-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірним та скасувати рішення V сесії VII скликання ОСОБА_2 сільської ради Полтавського району Полтавської області від 12.08.2016року, про вилучення у ОСОБА_1 кімнати №9 в гуртожитку по вул. Центральній 13 «А», в с.Бричківка Полтавського району, та виділення цієї ж кімнати родині ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Полтавський райсуд в десятиденний строк з дня його проголошення, а у разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення віддруковане суддею власноручно та є оригіналом.

Суддя: А.Г.Потетій