АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4504/17 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 643/2861/15-ц Сиротников Р.Є.
Категорія: майнові Доповідач - Швецова Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: Швецової Л.А.,

Суддів: Котелевець А.В., Пилипчук Н.П.,

За участі секретаря: Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 02 червня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ЖК "Світоч", третя особа: Харківське бюро технічної інвентаризації про визнання довідки недійсною, визнання недійсним реєстраційного посвідчення, визнання спільної сумісної власності на квартиру, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду із позовом до ЖК «Світоч», третя особа: Харківське бюро технічної інвентаризації про визнання довідки недійсною, визнання недійсним реєстраційного посвідчення, визнання спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1.

У червні 2017 року позивачі звернулись до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладання арешту на квартиру. В обгрунтування заяви зазначали, що вимоги позивачів можуть бути невиконані у зв'язку з реалізацією ОСОБА_5 вказаної квартири, щодо права власності на яку виник спір.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 02 червня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись на цю ухвалу з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просять зазначену ухвалу скасувати та постановити нову, якою накласти арешт а квартиру АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, апелянти зазначили, що суд першої інстанції неповно з'ясував усі фактичні обставини справи, при цьому не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення прозову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не було доведено, що спірна квартира на час розгляду справи належить відповідачу.

Судова колегія погоджується з ухвалою суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтею 151 ЦПК України передбачено, що за заявою осіб, які беруть участь у справі, суд може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі в разі задоволення заявленого позову.

При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Так, загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Види забезпечення позову визначені законодавцем у ст. 152 ЦПК України.

У відповідності до п. п. 4, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК, позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

На підставі цього пункту з метою забезпечити виконання судового рішення в майбутньому можна накласти арешт також на випущені у будь-якій формі акції, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, оскільки такий арешт не зупиняє та не обмежує інші права учасників товариства, у тому числі право на участь в управлінні останнім, на одержання інформації про його діяльність і дивідендів.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що заявниками не надано жодних відомостей щодо власника (власників) квартири АДРЕСА_1 на час розгляду заяви.

До матеріалів справи долучена довідка ХМБТІ, відповідно до якої вказана квартира з 1992 року належить ОСОБА_6, однак до виділеного матеріалу долучена копія заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 29.05.2017 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, яким було визнано право власності за ОСОБА_5, як спадкоємцем за заповітом, право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Даних про те, що спірна квартира належить відповідачу ЖК «Світоч» матеріали справи не містять.

На підставі вищевикладеного, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції, у відповідності до вимог діючого законодавства, з дотриманням прав сторін, постановив ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення прозову.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими та висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 2 п. 1, 312 п. 1, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - відхилити.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 02 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий:

Судді: