У Х В А Л А

20 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від

16 березня 2017 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 14 вересня 2016 року та рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Білоцерківської міської ради Київської області, треті особи: Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про усунення від права на спадкування за заповітом, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Білоцерківської міської ради Київської області, треті особи: Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора, ОСОБА_6, ОСОБА_7,про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и л а :

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області рішенням від 24 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 14 вересня 2016 року, відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнив: визнав установленим факт прийняття нею спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8; визнав за ОСОБА_5 право власності на 1/8 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться на АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 16 березня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилив, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 14 вересня 2016 року залишив без змін.

6 червня 2017 року до Верховного Суду України звернулася ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвалених у справі судових рішень з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 261, 267, 1272 Цивільного кодексу України (далі − ЦК України).

Обґрунтовуючи свої доводи, заявниця надала постанову Верховного Суду України від 4 листопада 2015 року.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі − ЦПК України) Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявниця, суд першої інстанції, з яким погодилися суди апеляційної й касаційної інстанцій, відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 виходячи з недоведеності обставин, за яких ОСОБА_5 може бути усунена від права на спадкування за заповітом; а також задовольнив зустрічні позовні вимоги посилаючись на наявність підстав для визнання за ОСОБА_5 права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. При цьому, суди встановили, що ОСОБА_5 після смерті бабусі ОСОБА_8 вчиняла певні дії, які свідчать про прийняття спадщини, а саме: проживала з батьком у спірному житловому будинку, користувалась його приміщеннями та земельною ділянкою, сплачувала комунальні послуги, тобто фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, що передбачено статтею 549 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, яка була чинна на час складання заповіту і відкриття спадщини; доказами не підтверджено, що ОСОБА_5 була обізнана про існування заповіту на своє ім'я раніше ніж до пред'явлення позову ОСОБА_4

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 4 листопада 2015 року (№ 6-1486цс15), прийнятій у справі про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, міститься висновок про те, що правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Таким чином, у справі, в якій прийнято надану заявницею для порівняння постанову та у справі, рішення в якій просить переглянути заявниця, наявні різні предмети позову, зміст позовних вимог, матеріально-правове регулювання спірних правовідносин та встановлено різні фактичні обставини справи.

Підстави для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаній постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, відсутні.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Білоцерківської міської ради Київської області, треті особи: Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про усунення від права на спадкування за заповітом, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Білоцерківської міської ради Київської області, треті особи: Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2017 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 14 вересня 2016 року та рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук