У х в а л а

іменем україни

22 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Демяносова М.В.,

СитнікО.М.,

СтупакО.В..,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року, позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 суму заборгованості за договором від 20 листопада 2012 року № SAMDN4308 з урахуванням відсотків за депозитом у розмірі 1 379 135,86 грн та суму заборгованості за договором від 16 вересня 2012 року № SAMDN9937 з урахуванням відсотків за депозитом у розмірі 240 709,94 дол. США.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір у розмірі 6 890 грн.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що між сторонами склалися договірні відносини, однак банк не виконує свої зобов'язання за договором банківського вкладу та не повертає в повному обсязі грошові кошти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Згідно зі ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Статтею 1074 ЦК України визначено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Частиною 3 ст. 95 ЦК України передбачено, що філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Судами встановлено, що 16 вересня 2012 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського строкового вкладу в іноземній валюті № SAMDN9937 про банківський строковий вклад «Депозит VIP на 6 міс» на 6 місяців в іноземній валюті із сумою вкладу 111 637,63 дол. США.

Згідно з даними за вкладом обумовленими в договорі, вклад оформлюється на строк 6 місяців по 16 березня 2013 року включно. Банк відкриває вкладнику особовий рахунок на який зараховується вклад. На суму вкладу нараховуються відсотки за ставкою 9 % річних. Період нарахування відсотків на вклад - 1 місяць.

Пунктом 3 договору передбачено право позивача здійснювати поповнення вкладу.

Згідно п. 2 договору, нарахування відсотків на суму вкладу починається з наступного дня після надходження коштів в банк і здійснюється за кожен календарний день.

На виконання умов договору, позивач внесла кошти на депозит у сумі 111 637,63 дол. США.

В подальшому в рахунок поповнення вкладу позивачем було внесено:

27 вересня 2012 року - 16 980,66 дол. США.

09 жовтня 2012 року - 2 100 дол. США.

11 жовтня 2012 року - 2 тис. дол. США.

16 жовтня 2012 року - 12 247 дол. США.

17 жовтня 2012 року - 6 120 дол. США.

20 листопада 2012 року - 3 300 дол. США.

12 грудня 2012 року - 1 500 дол. США.

26 грудня 2012 року - 1 000 дол. США.

15 травня 2013 року - 6 200 дол. США.

08 липня 2013 року - 8 000 дол. США.

02 серпня 2013 року - 2 800 дол. США.

26 грудня 2012 року - 1 000 дол. США.

07 листопада 2013 року - 3 500 дол. США.

Вказані внесення підтверджуються відповідними квитанціями наданими позивачем на підтвердження позовних вимог.

Сума коштів, що знаходиться на депозитному рахунку за договором № SAMDN9937 станом на 12 березня 2014 року, згідно з довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» № 1289222 становить 197 340,80 дол. США.

Пунктом 7 Договору передбачено, що в разі, якщо в строк не пізніше дня закінчення строку вкладу клієнт не звернеться до банку про повернення вкладу дійсний договір пролонгується ще на один строк (6 місяців). Договір пролонгується неодноразово без явки клієнта. При цьому новий строк вкладу починається з наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу.

20 листопада 2012 року між сторонами було укладено договір банківського строкового вкладу (депозиту) в національній валюті № SAMDN4308 про банківський строковий вклад депозит «Депозит VIP» на 6 місяців в національній валюті із сумою вкладу 350 тис. грн.

Згідно з даними за вкладом, вказаними в договорі вклад оформлюється на строк 6 місяців по 20 травня 2013 року включно.

Банк відкриває вкладнику особовий рахунок № 302332 на який зараховується вклад. На суму вкладу нараховуються відсотки за ставкою 17 % річних. Період нарахування відсотків на вклад - 1 місяць. Позивач поповнила вклад згідно з п.3 договору.

На виконання умов договору позивач внесла кошти на депозит у сумі 350 тис. грн.

Сума коштів, що знаходиться на депозитному рахунку за договором № SAMDN4308 станом на 12 березня 2014 року згідно з довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» № 1289222 становить 943 854 грн 89 коп.

Пунктом 7 договору передбачено, що у разі, якщо строк не пізніше дня законічення строку вкладу клієнт не заявив до банку про повернення вкладу, дійсний договір пролонгується ще на один строк. Договір пролонгується неодноразово без явки клієнта. При цьому новий строк вкладу починається з наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу.

Строк дії зазначених договорів закінчується відповідно 23 березня 2016 року та 27 травня 2016 року.

05 березня 2014 року позивач звернулася до банку з проханням перевести обслуговування її вкладів в одне з відділень банку у м. Києві, але їй було відмовлено без пояснення будь-яких причин.

У травні 2015 року позивач звернулася до банку з письмовою заявою, в якій просила надати їй можливість користуватися належними їй грошовими коштами, які були внесені за вищезазначеними договорами банківського вкладу, проте їй було відмовлено у наданні коштів, у зв'язку з припиненням банку своєї діяльності на території Автономної республіки Крим.

Банком не надано доказів про виконання ним своїх зобов'язань за вказаними договорами.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.В. Дем'яносов

О.М.Ситнік

О.В.Ступак