АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2017 року Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Поливач Л.Д.,

ШаховоїО.В.,

при секретарі Гоін В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за заявою ОСОБА_2 про забезпечення доказів до пред'явлення позову, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу судді Дарницького районного суду міста Києва від 28 березня 2017 року,

у с т а н о в и л а:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з заявою про забезпечення доказів до пред'явлення позову, шляхом витребування у Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації копій документів, що стосуються його заяви від 31 жовтня 2016 року про визначення участі батька у вихованні і спілкуванні з дитиною, а саме: копії заяв (пояснень) матері дитини - ОСОБА_3, копія заяв (пояснень) діда дитини - ОСОБА_4, копії заяв (пояснень) баби дитини - ОСОБА_5, копії результатів перевірки державними органами, установами, організаціями, юридичними особами по вищевказаній заяві.

Ухвалою судді Дарницького районного суду міста Києва від 28 березня 2017 року, в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовлено (а.с.8-9).

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу і постановити нову про задоволення його заяви про забезпечення доказів до пред'явлення позову.

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, тим, що відмовляючи в задоволенні заяви, судом порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки він не був повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду його заяви, крім того, припущення суду про те, що предметом спору є сімейні відносини, є необґрунтованим.

Також, в оскаржуваній ухвалі суд посилався на ч.2 ст.153 ЦПК України та ч.4 ст.151 ЦПК України, що регулює процедуру забезпечення позову,а не забезпечення доказів.

Крім того, у своїй заяві про забезпечення доказів до пред'явлення позову ним чітко зазначено докази, які треба витребувати, обставини, що можуть бути підтверджені цими доказами, а також з якою метою потрібно їх забезпечити.

В суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення скаржника, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 133 ЦПК України особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів. До клопотання про забезпечення доказів додається документ про сплату судового збору. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів. За заявою заінтересованої особи суд може забезпечити докази до пред'явлення нею позову.

Порядок розгляду заяви про забезпечення доказів визначений ст. 135 ЦПК України.

Так, заява про забезпечення доказів розглядається судом, який розглядає справу, а якщо позов ще не пред'явлено, - місцевим загальним судом, у межах територіальної підсудності якого можуть бути вчинені процесуальні дії щодо забезпечення доказів.

Заява про забезпечення доказів розглядається протягом п'яти днів з дня її надходження з повідомленням сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Присутність цих осіб не є обов'язковою. У разі обґрунтованої вимоги заявника, а також якщо не можна встановити, до кого може бути згодом пред'явлено позов, заява про забезпечення доказів розглядається судом невідкладно лише за участю заявника.

Повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про дату судового засідання є однією з основних конституційних засад відправлення правосуддя та елементом справедливого й публічного судового розгляду, що гарантується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В даному випадку, при постановленні оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції помилково керувався положеннями ст.151 ЦПК України, оскільки вказана правова норма передбачає підстави для забезпечення позову - заходів, які гарантують виконання майбутнього рішення суду.

Забезпечення доказів врегульовано іншою нормою - ст. 133 ЦПК України та є процесуальною дією суду, яка вчиняється за клопотанням осіб, якщо вони вважають, що подання потрібних доказів є неможливим, або у них є складнощі, пов'язані з поданням цих доказів.

Суд першої інстанції вказані відмінності не врахував, не розглянув по суті заяву про забезпечення доказів та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні поданої заяви.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази повідомлення судом заявника про дату, час та місце розгляду його заяви.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції не може вважатися законною й обґрунтованою та в силу п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 28 березня 2017 року - скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: І.М. Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

О.В.Шахова

_______________________________________________

Справа № 753/5259/17 № а/ п 22-ц/796/6886/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Даниленко В.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.