Справа № 484/1865/17
Провадження № 2/484/1153/17
Рішення
16.11.2017 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді Максютенко О.А.
за участю секретаря судового засідання Завірюхи В.Ю.
представника відовідача ОСОБА_1
представника співвідповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування 1/2 частини комплексу нежитлових будівель, обладнання по переробці масляних культур і земельної ділянки з моменту його укладання та повернення сторін в первісний стан
15 червня 2017 року представник позивача за дорученням ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним договору дарування ? частини комплексу нежитлових будівель, обладнання по переробці масляних культур і земельної ділянки з моменту його укладання та повернення сторін в первісний стан. В обґрунтування позову зазначив, що 17 квітня 1998 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу придбав комплекс нежитлових будівель: приміщень по переробці насіння, олійних культур, по вул.. Загородна,39-Б в м. Первомайську Миколаївської області, загальним розміром 305.3 кв.м., та склад зернового сховища розміром 445 кв.м. В 1998 році позивач розпочав закуповувати будівельні матеріали для розбудови олійного складу та станки для обладнання цеху по переробці насіння олійних культур. Рішенням виконавчого комітету від 21.09.2000 року № 559 ОСОБА_3 надано дозвіл на виконання будівельних робіт та реконструкцію нежитлових будівель по вул.. Загородній,39.Б в м. Первомайську Миколаївської області. 20.03.2006 року рішенням виконавчого комітету Первомайської міської ради № 119 прийнято рішення про затвердження акту прийому в експлуатацію комплексу будівель, нежитлових приміщень по переробці насіння олійних культур. В 2002 році позивач отримав дозвіл територіального управління Держнаглядохоронпраці по Миколаївській області №300.02.48.15.41.0 на початок роботи цеху по переробці насіння олійних культур та розпочато роботу. 27.11.2001 року позивач ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки отримав у власність земельну ділянку по вул.. Загородна,39-Б в м. Первомайську Миколаївської області з усіма обтяженнями і сервітутами, загальною площею 0.3531 га., цільове призначення земельної ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної машинобудівної та іншої промисловості, для обслуговування та експлуатації цеху по переробці масляничних культур. В вересні 2012 року було заповнено Декларацію про початок виконання будівельних робіт адміністративно-побутової будівлі з топковою на вказаній території. В жовтні 2012 року було закінчено будівництво та отримано Декларацію про готовність будівництва, 21.11.2012 року отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно загальною площею 1036.5 кв.м.
31 липня 2013 року був укладений договір дарування 1/2 частки комплексу нежитлових будівель та 1/2 частки земельної ділянки, які знаходяться за адресою вул.. Загородна,39-Б в м. Первомайську Миколаївської області, посвідчений приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області. Відповідно до договору ОСОБА_3 передав безоплатно у власність, а ОСОБА_7 прийняв в дарунок нерухомість: 1/2 частку комплексу нежитлових будівель за №39-Б, по вул.. Загородна в м. Первомайську Миколаївської області; - 1/2 частку земельної ділянки, площею 0.3531 гектар, цільове призначення земельної ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, для обслуговування та експлуатації цеху по переробці масляничних культур.
В свою чергу ОСОБА_7, 17 серпня 2015 року уклав договір дарування 1/2 частки комплексу нежитлових будівель та 1/2 частки земельної ділянки, які знаходяться по вул.. Загоролдній,39-Б в м. Первомайську Миколаївської області, за умовами якого подарував ОСОБА_5 у власність 1/2 частку 1036.5 кв.м. адміністративної будівлі загальною площею 83.9 кв.м., зазначено на плані літерою А-2, склад загальною площею 248.9 кв.м., зазначено в плані літерою В, цех загальною площею 368.4 кв.м., зазначено в плані літерою Г-2, склад загальною площею 197.4 кв.м., зазначено на плані літерою Г-1, топочна загальною площею 24.5 кв.м., зазначено в плані літерою Д, склад-бункер загальною площею 37.3 кв.м., зазначено на плані літерою Ж, топочна загальною площею 3.9 кв.м., зазначено на плані літерою К, навіс загальною площею 31.1 кв.м., зазначено в плані літерою Е, вагова загальною площею 38.9 кв.м., зазначено в плані літерою З, вбиральня загальною площею 2.2. кВ.м., зазначено в плані літерою У, земельну ділянку по вул.. Загородна,39-Б в м. Первомайську Миколаївської області площею 0.3531 га.
Відповідач по справі ОСОБА_5 звернувся до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом про виділ 1/2 частини комплексу нежитлових будівель та обладнання по переробці масляничних культур та земельної ділянки, які є обєктом спільної часткової власності.
06.06.2017 року по даній справі судом було постановлено ухвалу за якою позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про виділ у натурі 1/2 частки комплексу нежитлових будівель, обладнання по переробці масляничних культур та земельної ділянки, які є обєктами спільної часткової власності залишено без розгляду та скасовано заходи забезпечення позову застосовані ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.05.2016 року у вигляді накладення заборони вчиняти дії щодо відчуження нерухомого майна. Дана ухвала набула законної сили 12.06.2017 року.
В період дії ухвали про забезпечення позову 02.06.2017 року співвідповідач ОСОБА_5 уклав договір дарування належної йому 1/2 частини комплексу нежитлових будівель, обладнання по переробці масляничних культур та земельної ділянки, які є обєктами спільної часткової власності відповідачу по даній справі ОСОБА_4. Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу від 02.06.2017 року.
Представник позивача зазначає, що відчуження відповідачем майна при наявності ухвали про заборону відчуження порушує права позивача як співвласника іншої 1/2 частини спірного майна.
При цьому недійсність правочину представник позивача мотивує порушенням сторонами при укладенні договору дарування положення ч. 1 ст. 203 ЦК України, а саме тим, що на підставі спірного договору відчужено майно, на яке згідно ухвали від 20.05.2016 року накладено заборону відчуження, і це суперечить закону, актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам, - порушено заборону суду розпоряджатися належним відповідачу майном.
В судове засідання представник позивача за дорученням ОСОБА_6 надав суду заяву про слухання справи у його відсутність позовні вимоги підтримує та просить позовні вимоги задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_4 за дорученням ОСОБА_2 в судовому проти задоволення позову заперечував просив відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що при укладенні оспорюваного договору дарування права позивача ОСОБА_3 жодним чином порушені не було, тому у позивача взагалі відсутнє право звернення до суду.
Представник відповідача ОСОБА_5 за дорученням ОСОБА_1 в задоволенні позову просила відмовити, позовні вимоги не визнала посилаючись на те, що хоча відповідачу ОСОБА_5 при укладенні договору дарування і було достовірно відомо про існування ухвали від 20.05.2016 року щодо заборони відчуження 1/2 частини комплексу нежитлових будівель та земельної ділянки, однак вважає, що при укладенні спірного договору дарування ніяким чином права позивача ОСОБА_3 не було порушено.
Суд, заслухавши представників відповідача за дорученням, дійшов слідуючого.
Згідно змісту ч. 1, 4 ст. 12 Цивільного кодексу України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України (далі - ЦК України), іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою для визнання недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).
Згідно із частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).
З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.
Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06.06.2017 року по цивільній справі 484/1341/16-ц позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про виділ у натурі 1/2 частки комплексу нежитлових будівель, обладнання по переробці масляничних культур та земельної ділянки, які є обєктами спільної часткової власності залишено без розгляду. Заходи забезпечення позову застосовані ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.05.2016 року у вигляді накладення заборони вчиняти дії щодо відчуження нерухомого майна скасовано (а.с.65-66).
Факт наявності отримання даної ухвали відповідачі не заперечують.
02 червня 2017 року ОСОБА_5 уклав договір дарування за яким безоплатно передав у власність ОСОБА_4 належне йому на праві приватної власності нерухоме майно: 1/2 частка комплексу нежитлових будівель по вул.. Загородній 39-Б в м. Первомайську Миколаївської області та 1/2 частка земельної ділянки для розміщення та експлуатації, основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної машинобудівної та іншої промисловості для обслуговування та експлуатації цеху по переробці масляних культур по вул.. Загородній, 39-Б в м. Первомайську Миколаївської області. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Первомайського нотаріального округу Миколаївської області та зареєстровано в реєстрі (а.с.26-29).
Крім того, як вбачається з матеріалів справи в Первомайському міськрайонному суді Миколаївської області перебуває цивільна справа 2/484/707/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, співвідповідач ПП «Хорт-« про визнання недійсним договору про надання послуг обєкта і приміщень №31 від 12.11.2016 року, усунення перешкод в користуванні комплексу нежитлових будівель, обладнання по переробці масляних культур та земельної ділянки. Провадження по справі відкрито 24.02.2017 року (а.с.46-47).
Згідно вище зазначеного договору дарування від 20.05.2017 року п. договору 6.1 нотаріус перевіряв відсутність заборони відчуження нерухомого майна, що був предметом договору дарування на підставі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна, відсутність податкової застави що підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави, надані 02 червня 2017 року приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_8 (а.с.27).
Згідно з ч. 1 ст. 55 Закону України «Про нотаріат» та п.38 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/3, при посвідченні угоди про відчуження перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна.
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.
За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суд повинен встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.
У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачено правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.
Отже, основними ознаками фіктивного правочину є введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників, свідомий намір невиконання зобов'язань договору, приховування справжніх намірів учасників правочину.
Як вбачається із вищезазначеного, станом на момент укладення оскаржуваного договору дарування у відповідному державному реєстрі була відсутня реєстрація обтяженя щодо заборони відчуження нерухомого майна та земельної ділянки по вул.. Загородній, 39-Б в м. Первомайську Миколаївської області, (що також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомості від 14.06.2017 року а.с.69-72) встановлених ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.05.2016 року справа 2/484/1426/16 року про заборону відчуження майна.
Разом з тим при розгляді даної справи було встановлено, що ОСОБА_5 як відповідач по цивільній справі 2/484/701/17 року, про усунення перешкод в користування комплексу нежитлових будівель, обладнання по переробці масляних культур та земельної ділянки провадження по справі відкрито 24.03.2017 року та позивач по цивільній справі 2/484/1426/17 року про виділ у натурі 1/2 частки комплексу нежитлових будівель, обладнання по переробці масляничних культур та земельної ділянки, які є обєктами спільної часткової власності був обізнаний про винесення ухвали від 20.05.2016 року про заборону відчуження комплексу нежитлових приміщень та земельної ділянки та про зміст і час дії цих заходів. Таким чином, ОСОБА_5 стосовно вказаного комплексу нежитлових приміщень та земельної ділянки не могло бути укладено жодного правочину, а тому оспорюваний позивачем договір підлягає визнанню недійсними з підстав, визначених статтями 203, 215-216, 234 ЦК України, так як цей договір був укладені в період дії встановленої заборони на відчуження комплексу нежитлових приміщень та земельної ділянки, про яку відповідачу ОСОБА_5 було достеменно відомо.
Укладення договору про відчуження земельної ділянки під час дії заборони на таке відчуження порушує публічний порядок, не залежно від того, що інформація про арешт була відсутня у відповідному державному реєстрі, а тому являється нікчемним. При цьому оспорювати такі договори мають право не тільки сторони договору, але й інша, заінтересована особа, якщо права цієї особи можуть бути захищені у спосіб визнання правочину недійсним.Саме такого правового висновку прийшов Верховний Суд України при розгляді справи №6-2690цс16 від 09 серпня 2017 року .
Таким чином, у відповідності до норм ст. 234 ЦК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Якщо позивач вимагає повернення майна, відчуженого третіми особами за договором, учасником якого позивач не був, належним способом захисту є витребування майна від нинішнього його володільця шляхом віндикації.З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_3 не був стороною правочину, які судом визнанні недійсними внаслідок їх фіктивності тому його вимоги щодо повернення сторін у попередній стан є безпідставними.
Згідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Таким чином на користь позивача підлягає стягненню з відповідачів сума сплаченого судового збору у розмірі по 2812.57 грн. по 1406.28 грн. з кожного.
Керуючись ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання договору недійсними задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 2812.57 грн. по 1406.28 грн. з кожного.
У задоволенні позовних вимог щодо повернення сторін у первісне положення відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний термін апеляційної скарги.
Суддя: