Справа № 202/7100/17
Провадження № 2-н/202/264/2017
УХВАЛА

07 листопада 2017 року м. Дніпро

Суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Волошин Є.В. розглянувши заяву Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради про видачу судового наказу за послуги водопостачання та водовідведення, -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення солідарно з ОСОБА_1 Моісєєвни, ОСОБА_2 заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення станом на 31 липня 2017 року з урахуванням 3% річних та інфляційного збільшення у розмірі 19005 грн. 82 коп., що утворилася за адресою: м. Дніпро, пр-т. МируАДРЕСА_1.

Дослідивши заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, вважаю необхідним відмовити у прийнятті заяви про видачу судового наказу з наступних підстав.

Заявник просить стягнути з боржника заборгованість за надані послуги водопостачання та водовідведення, яка утворилась за період з 1999 року по 2017 рік, тобто більший ніж три роки до дати звернення з заявою про видачу судового наказу до суду.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк , у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Таким чином заявник звернувся з вимогою про стягнення заборгованості за період за межами позовної давності.

З положень ч. 3 ст. 267 ЦК України вбачається, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Застосування строку позовної давності вирішується в судовому засіданні за клопотанням сторони у справі, тому при постановлені судового наказу буде порушено право боржника щодо застосування позовної давності. Договір про збільшення позовної давності у письмовій формі з боржником не укладався, тому із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

При вирішенні питання про стягнення вказаної заборгованості з боржника в порядку наказного провадження, останній буде позбавлений можливості звернутися до суду з відповідною заявою про застосування строків позовної давності, чим можуть бути обмежені його права.

Згідно п.2 ч.3 ст.100 ЦПК України, суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу у разі, якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 року №14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», наявність спору про право суд може встановити, якщо із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні.

Суд не має можливості задовольнити заяву про видачу судового наказу частково в межах строку позовної давності, оскільки з наданих заявником документів не можливо розрахувати суму боргу за цей період.

За таких обставин, приходжу до висновку, що в даному випадку вбачається наявність спору про право.

На підставі викладеного та керуючись п.2 ч.3 ст. 100 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ:

Відмовити Комунальному підприємству «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради у прийнятті заяви про стягнення солідарно з ОСОБА_1 Моісєєвни, ОСОБА_2 заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення станом на 31 липня 2017 року з урахуванням 3% річних та інфляційного збільшення у розмірі 19005 грн. 82 коп.

Повернути заявнику заяву та додані до неї документи.

Розяснити заявнику право відповідно до ч.2 ст.101 ЦПК України звернутися до суду з такими самими вимогами у позовному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у пятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Є.В. Волошин