АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 682/1617/17
Провадження № 22-ц/792/1713/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Янчук Т.О.,

суддів: Купельського А.В., Спірідонової Т.В.,

секретаря: Кошельника В.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1, третіх осіб,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 серпня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 31 жовтня 2013 року вона уклала з ОСОБА_3 договори купівлі-продажу 5/6 часток житлового будинку та 5/6 часток земельної ділянки наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою АДРЕСА_1. Вважала, що спірні договори слід визнати недійсними з підстав передбачених ст.230 ЦК України, оскільки вони були укладені під впливом обману, а також на підставі ст.231 ЦК України, оскільки вчинені проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного та психологічного тиску з боку відповідача.

ОСОБА_2 зазначала, що як до укладення так і при укладенні зазначених договорів купівлі-продажу, відповідач запевняв її та інших братів та сестру, що порядок користування спірним житловим будинком не зміниться, вони всі зможуть користуватися спірним житловим будинком як раніше. Таким чином вважала, що відповідач своїми діями, а саме запевненнями щодо укладення договорів купівлі-продажу, умисно ввів її в оману, в іншому випадку позивачка не підписала б спірних договорів. Крім того, після прийняття спадщини після смерті батька, з боку відповідача на позивачку постійно чинився психологічний та фізичний тиск, який полягав в образах, погрозах та побитті, у зв'язку з чим вимушена була запропонувати переоформити 5/6 часток спірного житлового будинку та 5/6 часток земельної ________________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Маршал І.М. Категорія: 19,20

Доповідач: Янчук Т.О.

ділянки, за згодою своїх братів та сестри на відповідача, з умовою, що в подальшому порядок користування зазначеним будинком не зміниться.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 серпня 2017 року у задоволені позовної заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, зазначає, що відповідач своїми діями, а саме запевненнями щодо укладення договорів купівлі-продажу умисно ввів братів та сестер в оману, інакше вказані договори не були б підписані. Укладення договорів під впливом обману було підтверджено в судовому засіданні поясненнями третіх осіб, які були чіткими та послідовними, проте не взятими до уваги судом.

Що стосується позовної давності, то зазначала, що до суду першої інстанції було подано заяву з обґрунтуванням причин її пропуску та зазначено, що 23 вересня 2016 року позивач вже зверталась до суду з аналогічною позовною заявою в межах строків позовної давності, проте виїхала на роботу за кордон, в зв'язку з чим не мала можливості приймати участі у справі. Оскільки продовжити розгляд справи за відсутності позивача, явка якої визнавалась судом обов'язковою, не виявилось можливим, нею було подано заяву про залишення позовної заяви без розгляду з метою її повторної подачі після повернення в Україну, проте вказані поважні причини судом першої інстанції не було взято до уваги.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 ОСОБА_1, підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.

Треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Третя особа ОСОБА_7 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав:

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не довела, що правочини вчинені під впливом обману та внаслідок застосування до неї фізичного й психічного впливу. Крім того позивачкою пропущено строк позовної давності без поважних причин, про застосування якого було заявлено клопотання відповідачем.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.12.2012 року ОСОБА_2, в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_10, набула право власності на 5/6 часток, з урахуванням 4/6 часток, від яких на її користь відмовились діти померлого: ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, житлового будинку з належними надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Спадкоємцем 1/6 частки зазначеного домоволодіння згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом є ОСОБА_3

Крім того, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.12.2012 року ОСОБА_2, в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_10, набула право власності на 5/6 часток, з урахуванням 4/6 часток, від яких на її користь відмовились діти померлого: ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, земельної ділянки: загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що в АДРЕСА_1, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Спадкоємцем 1/6 частки зазначеної земельної ділянки згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом є ОСОБА_3

31 жовтня 2013 року ОСОБА_2 продала успадковане нею майно (5/6 часток будинку та 5/6 часток земельної ділянки) своєму братові ОСОБА_3, що стверджено договорами купівлі-продажу, посвідчених державним нотаріусом Славутської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 2-1483 та № 2-1480 відповідно.

Зазначені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором купівлі-продажу, як зазначено в ст.655 ЦК України, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну суму.

Обов'язковою (істотною) умовою договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна відповідно до ст.657 ЦК України є укладання його в письмовій формі, нотаріальне посвідчення та державна реєстрація.

Зокрема, з договорів купівлі-продажу вбачається, що сторони в справі, діючи добровільно, укладення договору відповідало їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, попередньо будучи ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений між ними правочин (ст.ст. 202-204, 626-627 ЦК України) уклали договори, згідно з яким ОСОБА_2 передала у власність, а ОСОБА_3 прийняв у власність 5/6 часток житлового будинку з належними надвірними будівлями до цієї частки та 5/6 часток у праві спільної часткової власності земельної ділянки, загальною площею 0,2500 га, що розташовані АДРЕСА_1.

Посилання позивача на те, що дані договори купівлі-продажу частини будинку та земельної ділянки вчинені позивачем внаслідок обману з боку відповідача, та внаслідок застосування до неї з боку відповідача фізичного й психологічного тиску, а тому є підстави для визнання даних правочинів недійсними, судом першої інстанції не взято до уваги, оскільки такі факти матеріалами справи та поясненнями позивача, належними та достовірними доказами, не доведений, як того вимагають приписи ст.ст. 10, 11 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього ж Кодексу), такий правочин визнається недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Отже, підставою для визнання правочину недійсним відповідно до зазначеної норми, є введення однією стороною іншої сторони правочину в обман щодо обставин, які мають істотне значення. Якщо особа, яка вчинила правочин (ч.1 ст.229 ЦК України), помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно з роз'ясненнями, наданими в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" особами, котрі беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони даного правочину. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, в даному випадку позивач.

Зазначене дає підстави для висновку, що обман може стосуватись тільки обставин, що мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов'язків сторін, властивостей і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман може виражатись в активних та пасивних діях недобросовісної сторони правочину.

Посилання позивача на те, що вона не отримала коштів за продаж квартири, також не знайшло свого підтвердження, оскільки спростовується п.4 та відповідно п.5 спірних договорів, в яких зазначено, що продавець своїм підписом під цим договором підтверджує факт повного розрахунку за продану частку будинку та земельну ділянку та свідчить про відсутність у продавця до покупця будь-яких претензій фінансового характеру.

За правилами ч.1 ст.231 ЦК, правочин, учинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування щодо неї фізичного чи психологічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Для визнання правочину недійсним як такого, що вчинено під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного чи психологічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину. Під насильством слід розуміти заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Насильство породжує страх настання невигідних наслідків. На відміну від насильства, погроза полягає в здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце при наявності як неправомірних, так і правомірних дій. Погроза може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли з обставин, які мали місце на момент його вчинення, випливає, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам.

Аналізуючи встановлені обставини в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачкою не доведено, що правочини були вчинені проти її волі та внаслідок застосування до неї фізичного й психічного тиску.

Крім того, правильним є висновок суду щодо спливу строку позовної давності, оскільки договори купівлі-продажу укладалися 31.10.2013 року, а з позовом позивачка звернулася 14 червня 2017 року. Причини пропуску строку звернення до суду судом правильно визнано неповажними.

Доводи апеляційної скарги, зазначені висновки суду не спростовують.

Рішення ґрунтується на досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча /підпис/

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.О. Янчук