Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-843/2010

Номер провадження: 6/511/24/17

"05" липня 2017 р. Роздільнянський районний суд Одеської області в складі :

головуючого судді Іванова О. В.

секретаря Кирилової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна заяву ОСОБА_1 до заінтересованих осіб ОСОБА_2, Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України

ВСТАНОВИВ:

20.04.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області із заявою в порядку ст. 377-1 ЦПК України, в якій просить скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон відносно нього, у звязку з виконанням зобовязання.

Заявник ОСОБА_1 повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився (119, 120).

Заінтересована особа - ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, будь-яких заяв на адресу суду від неї не надходило.

Начальник Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника Відділу, так як станом на 02.03.2017 року виконавчі провадження стосовно боржника ОСОБА_1 передані до Святошинського районного відділу ДВС м.Київа ГТУЮ у м.Києві за місцем роботи боржника (а.с. 121).

Суд, враховуючи, що відповідно до ЦПК України розгляд справи проводився за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 197 ЦПК України).

Сторони заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_4 в судові засідання, призначені на 25.04.2017р., 22.05.2017 р., 13.06.2017р. не зявилися, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, при цьому на адресу суду надходили заяви представника про відкладення розгляду справи (а.с. 75).

В судове засідання, призначене на 05.07.2017 року заявник та представник заявника також не зявилися, будучи належним чином сповіщеними про день та час розгляду справи, про що є відповідні докази.

У відповідності до ч. 2 ст. 169 ЦПК України неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. За клопотанням сторони та з урахуванням обставин справи суд може відкласти її розгляд.

Згідно ч. 1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу.

При цьому причини повторної неявки процесуального правового значення не мають, оскільки це положення закону (ч. 3 ст. 169 ЦПК України) спрямоване на дотримання розумних строків розгляду справи і недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які зявляються до суду, а заявник та його представник не зявляється в судове засідання, і не використовує положення про процесуальне представництво в суді. (Ухвала ВССУ від 31 серпня 2015 року в справі № 6-24063ск15).

Статтею 157 ч.1 та ч.2 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Ухвалою суду від 05.07.2017р., винесеної без виходу до нарадчої кімнати, судом був подовжений строк розгляду справи.

Таким чином, враховуючи вищезазначені норми процесуального права, суд вважає неявку заявника та його представника в судове засіданні неповажною та вважає за можливе продовжити розгляд зазначеної справи за відсутності вказаних осіб та необхідністю ухвалення рішення по справі на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60, 61 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши доводи та матеріали скарги, додані до неї документи, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 25.11.2016р. задоволено подання Відділу державної виконавчої служби Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України до виконання рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 25.06.2010 року по цивільній справі №2-843/2010 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, 09.07.2004р.н., щодо сплати заборгованості по аліментам на користь ОСОБА_2 у розмірі 48202,69 грн, без вилучення закордонного паспортного документу. Ухвала боржником не оскаржена та набрала законної сили.

13.01.2017р. Рішенням № 22 інспектора відділу прикордонної служби «Рені» Ізмаїльського прикордонного загону ОСОБА_1 відмовлено у перетинанні державного кордону на виїзд з України на підставі ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзд в України громадян України» у звязку з наявності тимчасового обмеження відносно нього.

ОСОБА_1 виконав грошові зобовязання перед ОСОБА_2 у повному обсязі, що підтверджується довідкою Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області та копією банківського платіжного переказу грошових коштів на рахунок ОСОБА_2 від 14.02.2017р. на суму 51 810,69 грн. (а.с. 61).

ОСОБА_1 був офіційно працевлаштований з жовтня місяця 2016 року, що підтверджується довідкою з місця роботи, але 27.04.2017р. був звільнений з роботи з посади водія ТОВ «Сервіс-Чемпіон» за власним бажанням (а.с. 77).

20.02.2017р. ОСОБА_1 звернувся до Роздільнянського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи за межі України.

Листом начальника Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 від 20.02.2017р. №529 заявнику фактично було відмовлено в задоволенні його заяви у звязку з тим, що у провадженні Роздільнянського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській перебуває ще одне виконавче провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_6, 11.03.1998р.н., заборгованість по якому становить 30 352, 08 грн.

ОСОБА_1 продовжує сплату аліментів на виконання рішення суду, що підтверджується відповідними копіями переказів від 04.07.2017р.

Окрім того, з копії виконавчих проваджень № 2-574/1999 та № 2-843/2010 (ВП 20645 та ВП 19341429) вбачається, що згідно постанов держвиконавця вказані виконавчі документи передані до виконання до Святошінського РВДВС м. Київа ГТУЮ та до теперішнього часу до Роздільнянського міжрайонного ВДВС не повернулися (а.с. 96, 110, 116).

З копії виконавчих проваджень не вбачається постанов держвиконавця про обєднання виконавчих проваджень.

З постанови Святошинського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ від 06.04.2017р. вбачається, що виконавче провадження (ВП 19341429) з примусового виконання виконавчого листа № 2-574, виданого 19.04.1999р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі ? частини закінчено на підставі п. 9 частини 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з заявою стягувача про повне та фактичне виконання виконавчого документу, питання щодо скасування заходів забезпечення державним виконавцем не вирішувалося (а.с. 57).

Окрім того, ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 15.03.2017р. скарга ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Роздільнянського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України було задоволено частково та визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_7 щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.02.2017 року про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України.

Також вказаною ухвалою суду в задоволенні іншої частини скарги було відмовлено, а саме в скасуванні тимчасового виїзду та розяснено, що діючими нормами законодавства не передбачено можливості скасування судом установленого ухвалою суду тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України шляхом подачі цією особою заяви до суду про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Вказана ухвала суду від 15.03.2017р. сторонами не оскаржувалася та набрала законної сили (а.с. 66-67).

У відповідності до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Таким чином, що стаття 377-1 ЦПК є спеціальною нормою, яка застосовується тільки на стадії виконання судових рішень.

Суд вважає, що вирішення судами питання про тимчасове обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст. 377-1 ЦПК та за поданням державного виконавця на підставі Закону України "Про виконавче провадження", а також Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", тобто суб'єктом звернення до суду є тільки державний виконавець. Вказане питання вирішується судом у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, а також рішенням іншого органу (посадової особи), яке перебуває на виконанні органів Державної виконавчої служби (далі - ДВС).

Відповідно до п.5. розділу XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року N 512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 р. за N 1302/29432 тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається державним виконавцем у разі винесення виконавцем постанови про: повернення виконавчого документа до суду, який його видав, на підставі частини першої статті 38 Закону; закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1 - 3, 5 - 7, 9 - 12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі належного виконання особою зобов'язань щодо сплати періодичних платежів.

Згідно п. 21 Узагальнення судової практики щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України (ст. 377-1 ЦПК) Верховного Суду України скасування (зняття) тимчасового обмеження у праві виїзду громадян за межі України на підставі заяв сторін виконавчого провадження або державного виконавця є неправильним, цим правом наділені органи ДВС, які повинні винести постанову про закінчення виконавчого провадження та на підставі ч. 1 ст. 48, ч. 2 і ч. 3 ст. 49 Закону N 606-XIV надіслати її до суду або іншого органу (посадовій особі), який її видав.

Таким чином, нормами ЦПК України, Законами України «Про порядок виїзду з України і виїзду в Україну громадян України» та «Про виконавче провадження» не передбачено можливості скасування саме судом установленого ухвалою суду тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України шляхом подачі цією особою заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, вказаним правом наділені тільки органи ДВС, тобто тимчасове обмеження громадянина України у праві виїзду за межі України законом покладено на суд, а припинення обмеження виїзду - покладено на державного виконавця.

Оскільки судовим розглядом встановлено, що постановою Святошинського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ від 06.04.2017р. вказане виконавче провадження (ВП 19341429) закінчено на підставі п. 9 частини 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з заявою стягувача про повне та фактичне виконання виконавчого документу, тому і питання щодо скасування тимчасового обмеження у праві виїзду повинно вирішуватися саме державним виконавцем, що є підставою для відмови в задоволенні заяви за недоведеністю та безпідставністю.

Інші доводи заявника не спростовують вищенаведені доводи суду, оскільки заявник не позбавлений права поновити свої права у встановленому законом порядку, як це передбачено діючим законодавством, а у випадку відмови держвиконавця на звернення до суду зі скаргою в порядку ст. 383 ЦПК України на рішення або дії державного виконавця, або з апеляційними скаргами на ухвали Роздільнянського районного суду від 25.11.2016р. або 15.03.2017р.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 377-1 ЦПК України, Законом України Про виконавче провадження, Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 до заінтересованих осіб ОСОБА_2, Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд Одеської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя:ОСОБА_8