Справа № 375/1489/16-ц Головуючий у І інстанції Нечепоренко Л. М.
Провадження № 22-ц/780/4130/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 30.10.2017
УХВАЛА

Іменем України

30 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Мельника Я.С., Мережко М.В.,

за участю секретаря: Шуляка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 15 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та Житньогірської сільської ради Рокитнянського району, третя особа - відділ Держгеокадастру у Рокитнянському районі про відновлення меж земельної ділянки шляхом визнання державного акту недійсним та скасування рішень органу місцевого самоврядування, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся із вказаним позовом посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки площею 0,2500 га, розташованої в с.Житні Гори, вул.Першотравнева,26, яка відповідно до Державного акту серії ЯЖ № 692670 від 09.09.09 раніше належала ОСОБА_4, а згідно договору дарування від 24.03.10 подарована йому. Цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :03:003:0069 і на ній розташований житловий будинок.

Поряд розташований житловий будинок за адресою с.Житні Гори, вул.Першотравнева,24, власником якого є відповідач ОСОБА_3, яка придбала вказаний будинок 06.12.2011 у ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу.

Вважає, що Державний акт на ім»я ОСОБА_4 виготовлений з порушенням закону, тому просить визнати його недійсним, також визнати недійсними технічну документацію на дану земельну ділянку та рішення сесії від 23.07.2008 в частині затвердження технічної документації. Крім того, просить визнати недійсним рішення сесії від 07.04.11 про передачу у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_5, визнати недійсним та скасувати матеріали технічної документації на земельну ділянку на ім»я ОСОБА_5 по вул.Першотравневій,24, усунути перешкоди у користуванні належною позивачу земельною ділянкою шляхом зобов»язання ОСОБА_3 знести паркан від точки 8 до точки 1 кадастрового плану для розширення проїзної частини дороги та зобов»язати звільнити утримуючий насип від будівельних матеріалів та перенести збудований паркан від точки 5 до точки 7 кадастрового плану.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 15 червня 2017 року в задоволені позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3000 грн. компенсації витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись із висновком суду апелянт подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити його вимоги в повному обсязі, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

За приписами ст. 1 Цивільного процесуального Кодексу України (далі ЦПК України) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність, у тому числі й у судовому порядку.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,2500 га, розташованої в с.Житні Гори, вул.Першотравнева,26, яка відповідно до Державного акту серії ЯЖ № 692670 від 09.09.09, раніше належала ОСОБА_4, а згідно договору дарування від 24.03.10 подарована йому. Цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :03:003:0069 і на ній розташований житловий будинок.

Поряд розташований житловий будинок за адресою с. Житні Гори, вул. Першотравнева,24, власником якого є відповідач ОСОБА_3, яка придбала вказаний будинок 06.12.2011 у ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу, а навпроти ОСОБА_3 розташований будинок №28, власником якого є ОСОБА_6.

Між житловими будинками №24 та 28 з вул. Першотравневої проходить проїзд до житлового будинку ОСОБА_2 шириною 3-3,5 м.

Також, встановлено показами свідків, що ширина проїзду не мінялася з 50-х років минулого сторіччя.

Встановлено,що у 2015-2016 р.р. позивач почав виказувати претензії до сільської ради, що ширина проїзду замала для проїзду на його земельну ділянку широкого культиватора та сівалки, а потім до ОСОБА_3 щоб та перенесла огорожу на кілька метрів з метою розширення ширини проїзної частини дороги, так як раніше ширина проїзду складала до 10 м.

Також він вважає, що схил, який йде від його земельної ділянки на територію земельної ділянки? належної ОСОБА_3, раніше належав ОСОБА_4 і незаконно був відібраний в неї при приватизації її земельної ділянки попередніми власниками будинку №24.

Також, встановлено, що на місце неодноразово виїздили працівники сільської ради і відмовили позивачу у розширенні проїзду, так як його ширина існує вже багато років і порекомендували укріпити фундамент будинку та зробити захист з каменя бут з метою укріплення його земельної ділянки у місці, де мався схил, на що позивач відмовив.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що жодного доказу позивачем не доведено, які порушення його прав відносно володіння належною йому земельною ділянкою по вул. Першотравневій,26 в с. Житні Гори допущені з боку відповідачки ОСОБА_3 після прийняття ним у дар вказаної земельної ділянки.

Так, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, який ґрунтується на вимогах закону виходячи з наступного.

За правилами ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно вимог ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

Крім того, відповідно до вимог ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій, сіл, селищ, міст, районів та областей.

Так, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що підстав для визнання недісними та скасування технічної документації та Державного акту серії ЯЖ №692670 на ім»я ОСОБА_4, рішення 26 сесії Житньогірської сільської ради №241 від 23.07.2008 року в частині затвердження матеріалів технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, що належать ОСОБА_4, кадастровий номер 322378150:03:003:0069, немає, так як порушень при приватизації земельної ділянки ОСОБА_4 допущено не було.

Крім того, підстав для визнання недійсними та скасування матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі по вул. Першотравневій,24 с. Житні Гори для обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,2500 га з кадастровим номером :03:003:0123 та для ведення особистого селянського господарства площею 0,0581 га з кадастровим номером :03:003:0122 за вищевказаних підстав немає.

Як, було встановлено колегією суддів, позивач після отримання у дар житлового будинку та земельної ділянки від ОСОБА_4 був ознайомлений із записами у Державному акті про межі та розміри земельної ділянки і ніяких претензій до сусідів, на той час ОСОБА_5, стосовно меж чи схилу між земельними ділянками, не виказував.

Отже, враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції, що власником проїзду чи заїзду до земельної ділянки позивача, розташованого між земельними ділянка ОСОБА_3 та ОСОБА_6 по вул. Першотравневій,24 та 28 в с. Житні Гори є територіальна громада в особі Житньогірської сільської ради і тільки вона може виказувати претензії до власників земельних ділянок, які незаконно розширили свої земельні ділянки за рахунок земель територіальної громади чи порушили іншим чином право володіння землями громади, а не громадяни, до яких веде проїзд.

Відповідно до ч.1 ст.83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Ч.2 вказаної статті передбачено, що у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної і державної власності.

Ч.3 - до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: а) землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, тощо).

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 58 ЦПК України. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість. Достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції проте, що відсутні будь-які правові підстави для задоволення вимог позивача та те, що позивачкою відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, було надано належні та допустимі докази, які свідчать про те, що нею не було порушено меж земельної ділянки при встановлені нового паркану.

А тому, колегія суддів погоджується з тим, що судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Нових доказів або обставин, які б могли призвести до скасування рішення суду, яке обґрунтоване, апелянт не навів, а колегія суддів їх не встановила.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 15 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: