ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ПРО ЗАЛИШЕННЯ БЕЗ РУХУ)

"23" жовтня 2017 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Даниленко В.В., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна.

Позовна заява підлягає залишенню без руху, так як не відповідає вимогам статті 119 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог.

Як вбачається з позовної заяви, зокрема з її резолютивної частини, позивач просить суд визнати квартиру№295 по вул. Драгоманова, 44-А у м. Києві спільною сумісною власністю подружжя та відступити від рівності часток визнавши право власності на 2/3 (66%) даного майна, однак нею не чітко зазначено на яку частку визнати право власності 2/3 чи (66%), тобто не чітко визначено зміст позовних вимог.

Крім того, відповідно до п. 4 частини 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити ціну позову щодо вимог майнового характеру.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 80 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна. А пунктом 9 цієї частини встановлено, що у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна.

За аналізом наведених правових норм, суддя вказує на те, що зазначення ціни позову щодо вимог майнового характеру є обов'язковою вимогою до змісту позовної заяви. Зазначаючи ціну позову, позивач повинен обґрунтувати у позовній заяві наведену ним оцінку, оскільки щодо цієї обставини застосовується загальне правило про те, що кожна особа повинна довести обставини, на які вона посилається.

При цьому вартість майна - це грошова сума, за яку це майно може бути придбане у даній місцевості. В якості доказу вартості майна суду можуть бути подані звіт про оцінку майна, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно з визначеною у них дійсною вартістю майна, а також дійсна вартість майна може підтверджуватись висновком суб'єкта оціночної діяльності.

Як вбачається з позовної заяви, позивач звертається з позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя, зокрема квартиру№295 по вул. Драгоманова, 44-А у м. Києві, однак позов не містить ціни позову щодо зазначених майнових вимог.

Також, за змістом частини 5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Як встановлено суддею, позивачем до позовної заяви додано квитанцію про сплату судового збору на загальну суму 4 800 грн., що не відповідає встановленому чинним законодавством розміру сплати судового збору за заявленими позивачем вимогами виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Оплата судового збору за подання до суду позовної заяви здійснюється у розмірах визначених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22 травня 2015 року №484-VIII, який набрав чинності з 1 вересня 2015 року та яким внесено зміни до Закону України «Про судовий збір», у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 4 якого за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (8 000 грн.). А згідно з п. 2 цієї частини за подання до суду позовної заяви позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640 грн.).

При цьому, частиною 4 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Судом встановлено, що позивач звернулася до суду з вимогою про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, яка є немайновою, а також з майновою вимогою про поділ майна.

Корім того, посилання позивача на сплату судового збору у розмірі 4 800 грн., на п. 3 ч. 2 Закону України «Про судовий збір», у відповідності до якого за подання позовної заяви про поділ майна при розірванні шлюбу ставка судового збору становить 1 відсоток від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640 грн.) та не більше 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (4 800 грн.), судом не береться до уваги, оскільки у даному випадку предметом даного позову є лише поділ майна без вимоги щодо розірвання шлюбу.

Відтак, враховуючи вищевикладене, додана до позовної заяви квитанція про сплату судового збору на суму 4 800 грн. не може бути належним доказом сплати нею судового збору, оскільки не відповідає встановленому чинним законодавством розміру сплати судового збору відповідно до вимог ч. 2 ст. 4 та ч. 4 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за вимогу як майнового характеру, так і немайнового.

Згідно з ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Враховуючи наведене вище, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач може усунути вищевказані недоліки шляхом направлення до Дарницького районного суду м. Києва уточненої позовної заяви з визначеною ціною позову і оформленої відповідно до вимог стст. 119, 120 ЦПК України та документу, що підтверджує сплату нею судового збору в повній мірі у відповідності до вимог ч. 2 ст. 4 та ч. 4 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за вимогу як майнового характеру, так і немайнового.

Частиною 2 ст. 121 ЦПК України передбачено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день її первісного подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

На підставі викладеного та керуючись стст. 80, 119, 121 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна - залишити без руху.

Встановити позивачу строк п'ять днів з дня отримання нею даної ухвали для усунення вказаних недоліків, роз'яснивши, що у випадку їх не виправлення у зазначений термін заява буде повернута та вважатиметься неподаною.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ: ДАНИЛЕНКО В.В.