АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5451/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2505/17Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2017 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Дряниця Ю.В.,

Суддів: Бондаревської С.М., Кривчун Т.О.,

при секретарі Ткаченко Т.І.,

за участю: позивача ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 серпня 2017 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом. Уточнивши позовні вимоги, просив зобов?язати відповідача не чинити йому перешкоди в спілкуванні із сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та забезпечити його вільне спілкування з останнім. Також просив встановити дні побачень з ним: кожного четверга з 18 години до 18 години суботи щотижня; відпустку в зимовий час тривалістю 10 днів в січні місяці, та під час літньої відпустки тривалістю 20 днів для оздоровлення сина; у визначені і встановлені державні святкові дні з 10 год. до 14 год.

Позовні вимоги вмотивовував тим, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. В серпні місяці 2016 року відповідач забрала сина та пішла проживати на орендовану квартиру разом з іншим чоловіком. Оскільки відповідач всілякими способами обмежує спілкування позивача з сином, просив задовольнити заявлені ним позовні вимоги.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 09 серпня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визначено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні та у спілкуванні з дитиною.

Встановлено ОСОБА_2 час зустрічей з сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, щотижня з 08-00 год. п?ятниці до 18-00 год. суботи та для спільного відпочинку з дитиною з 11 по 20 січня щороку та з 10 по 30 липня щороку.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 551 грн. 20 коп. на відшкодування понесених при зверненні з позовом до суду судових витрат.

З даним рішенням не погодилася відповідач ОСОБА_4 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі за їх безпідставністю.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, в звязку з неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи, та недоведеність їх позивачем.

Доводи апеляційної скарги вмотивовує тим, що позивач не надав жодного доказу у підтвердження того, що вона чинила йому перешкоди у спілкуванні з сином в розумінні диспозиції статті 159 Сімейного кодексу України. Вважає, що всяке спілкування батьків з дитиною повинно виконуватися на підставі їх спільної домовленості, яка має місце у відносинах сторін щодо участі позивача у вихованні сина.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги суд приходить до наступних висновків.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив та оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі і являються батьками малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживають окремо, шлюб між ними розірвано рішенням Київського районного суду м. Полтави від 27 грудня 2016 року, яке набрало законної сили 10 січня 2017 року.

Малолітній ОСОБА_5 проживає разом з матір?ю ОСОБА_4

Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що між батьками дитини сторонами у справі, виник спір з питання участі у вихованні батька, а саме: щодо днів та часу зустрічей батька з сином, оскільки ними не досягнуто домовленості щодо періодичності та тривалості таких зустрічей.

Колегія суддів погоджується з таким висновком та вважає його законним і обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Частинами 2 та 3 даної статті передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ч.1 ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Частиною 1 статті 159 СК України передбачено також, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Місцевим судом з пояснень сторін встановлено, що мати надавала сина для спілкування з батьком, але на думку позивача часу для зустрічі з дитиною було недостатньо.

Факт наявності розбіжностей між думками сторін щодо тривалості спілкування батька з сином визнавався сторонами в ході судового розгляду, на що вказав і суд у своєму рішенні.

Також, надаючи оцінку обставинам та доказам у справі, суд першої інстанції вірно вказав і на те, що відсутність домовленості між сторонами не є перешкоджанням матері у спілкуванні батька з дитиною в значенні ч.1 ст.159 СК України.

Поряд з цим, взявши до уваги наявність спору між сторонами з приводу часу для зустрічей батька з сином, суд правомірно та обгрунтовано зробив висновок про відсутність підстав для відмови позивачу у ефективному судовому захисті його прав, та частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2.

Ухвалене судом рішення щодо визначення способу участі батька позивача у справі, у вихованні та спілкуванні з сином, а саме: визначеного судом часу зустрічей та спільного відпочинку, апеляційний суд вважає виваженим та таким, що здійснено з урахуванням як інтересів сторін, так і дитини.

Вирішуючи питання обгрунтованості доводів апеляційної скарги, судом встановлено, що висновками суду, з якими погоджується і колегія суддів, у повній мірі спростовуються заперечення ОСОБА_4, з підстав, викладених вище, та, виходячи з наступного.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004 , де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

З огляду на це, висновки місцевого суду, в частині задоволення позовних вимог і за відсутності факту звернення ОСОБА_2 до органу опіки і піклування з вимогами про встановлення способу його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, не суперечать принципу верховенства права та в повній мірі відповідають функціям правосуддя.

На підставі вищевикладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції зясовано всі обставини та надано їх належну правову оцінку.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 серпня 2017 року не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 317 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 серпня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_6 /підпис/ ОСОБА_7

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1