АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4653/17 Доповідач Колтунова А.І.
Категорія: спори, що виникають із житлових
правовідносин про стягнення плати за
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13» липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Швецової Л.А.

при секретарі: Семикрас О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2017 року у справі за позовом комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання,-

ВСТАНОВИЛА:

30 червня 2015 року комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі КП «Харківські теплові мережі») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання в розмірі 15 355,05 грн. за період з 01 вересня 2002 року по 30 червня 2011 року та судовий збір у сумі 243,60 грн.

В обґрунтування позову позивач посилався на ті обставини, що відповідачі отримують послуги з теплопостачання, про те вартість наданих послуг сплачують не в повному обсязі, у звязку з чим утворилась заборгованість в вищевказаному розмірі. Оскільки відповідачі в добровільному порядку заборгованість не погашають, то позивач просив суд стягнути заборгованість у судовому порядку у сумі 15 355,05 грн. та судовий збір.

16 листопада 2016 року КП «Харківські теплові мережі» уточнили позовні вимоги та просили суд стягнути за зазначений період заборгованість за послуги теплопостачання у сумі 15 159,36 грн. солідарно з відповідачів.

Відповідач ОСОБА_1 проти задоволення позову заперечував, просив суд застосувати строки позовної давності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 21 квітня 2017 року позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» задоволені частково. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01 серпня 2008 року по 30 червня 2011 року у сумі 8 710,69 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КП «Харківські теплові мережі» витрати по сплаті судового збору в розмірі 121,80 грн. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_2 та ОСОБА_1 просять рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на ті обставини, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам по справі. Суд першої інстанції необґрунтовано до спірних правовідносин застосував положення ст.ст. 64, 68 Житлового Кодексу України (далі ЖК України), хоча при розгляді справи було встановлено, що власником квартири є ОСОБА_1 Судом необґрунтовано не взято до уваги, що з власником квартири позивачем не був укладений договір на надання послуг. Судом безпідставно не застосовані строки позовної давності, про що були подані заяви відповідачами. Не було взято до уваги, що відповідачі в спірній квартирі не проживають, за місцем свого проживання регулярно сплачують послуги з теплопостачання. Позивачем неправильно зазначена опалювальна площа квартири, у розмірі 56,4 кв.м. Разом з тим, технічним паспортом підтверджується, що опалювальна площа квартири складає 55,3 кв.м. метрів, у звязку з чим, позивачем неправильно проведений розрахунок заборгованості.

Крім того, при ухваленні рішення судом першої інстанції були порушені норми процесуального закону, оскільки суд вийшов до нарадчої кімнати 20 квітня 2017 року, рішення оголошено 21 квітня 2017 року.

В суді апеляційної інстанції відповідачі підтримували апеляційну скаргу.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 273).

Вислухавши пояснення відповідачів, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання , зокрема щодо наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та наведені докази на їх підтвердження, інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи, правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їх правовідносини.

Даним вимогам процесуального закону рішення суду не відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог КП «Харківські теплові мережі» та стягуючи в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01 серпня 2008 року по 30 червня 2011 року у сумі 8 710,69 грн., суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі належним чином не виконують зобовязання щодо сплати заборгованості за послуги з теплопостачання, які отримують.

Заборгованість по сплаті за послуги з теплопостачання підлягає стягненню в межах строків позовної давності, а саме з 01 серпня 2008 року по 30 червня 2011 року, з урахуванням того, що 10 серпня 2011 року КП «Харківські теплові мережі» зверталися з заявою про видачу судового наказу, який був скасований в 2015 році.

Колегія суддів вважає, що погодитися з висновками суду першої інстанції в повному обсязі не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що квартира 48, розташована в місті Харкові, по вул. 23 Серпня, будинок 49-В, належить на праві власності ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право власності на житло, реєстраційний № 1-04-241826, від 10 лютого 2004 року (а.с. 77).

В зазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Згідно технічного паспорту на зазначену квартиру загальна площа квартири складає 56,4 кв. метрів без урахування балкону, а саме: житлова кімната «2» 16,3 кв.м., житлова кімната «3» -10,9 кв. м., житлова кімната «7» 11, 0 кв.м., кухня «8» 6,2 кв.м., туалетна кімната «10» 1,2 кв.м., ванна кімната «9» 2,2 кв.м., коридор «1» 5,2 кв.м., коридор «6» 2,5 кв.м., вбудовані шафи «4 « 0,4 кв.м., «5» 0,5 кв.м. (а.с. 167-168).

Із матеріалів справи вбачається, що особистий рахунок по оплаті за теплопостачання відкритий на ОСОБА_1 (а.с. 4).

Згідно наданого позивачем розрахунку розмір площі, що опалюється, даної квартири зазначений 56,4 кв. метрів (а.с. 193-195).

Відповідно до ст.ст. 13, 14 Закону України «Про житлово комунальні послуги» послуги з центрального опалення та постачання гарячої води віднесено до комунальних.

Пунктом 5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово комунальні послуги» встановлено, що споживач зобовязаний у строки, встановлені законом або договором, оплачувати житлово комунальні послуги.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що послуги за користування послугами теплопостачання підлягають оплаті в установленому законом порядку.

Доводи відповідача ОСОБА_1 відносно того, що з ним не укладений договір про надання послуг на теплопостачання, не заслуговують на увагу, оскільки факт отримання зазначених послуг не заперечує.

Доказів того, що відповідач відмовився в установленому порядку від отримання послуг не надано.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року по цивільній справі № 6-59цс/13, зазначено, що відсутність договору на надання житлово комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, якщо споживач фактично користувався ними.

Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України, викладений в постанові, має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, що заборгованість за послуги теплопостачання підлягає стягненню в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2

За змістом ч.2 ст. 19 Закону України «Про житлово комунальні послуги», якщо жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин є власник зазначеного приміщення.

Згідно зі ч.3 ст. 156 ЖК України участь інших осіб, які проживають у приватизованому житловому приміщенні, визначаються його власником і обовязки з оплати комунальних послуг у них виникають лише перед останнім.

Таким чином, судом першої інстанції при ухваленні рішення, не був встановлений правовий режим квартири , суд першої інстанції необґрунтовано не взяв до уваги, що відповідач ОСОБА_2, власником зазначеної квартири не являється, у звязку з чим були відсутні правові підстави для солідарного стягнення заборгованості з відповідачів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню, колегія суддів ухвалює нове рішення, яким відмовляє КП «Харківські теплові мережі» у стягненні заборгованості по теплопостачанню з ОСОБА_2

Що стосується, рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за послуги теплопостачання з ОСОБА_1, то колегія суддів вважає, що воно ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи ОСОБА_1 відносно того, що позовні вимоги предявлені позивачем з пропуском строку позовної давності, були предметом розгляду суду першої інстанції та їм дана належна оцінка.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що зверненням КП «Харківські теплові мережі» з заявою про видачу судового наказу 30 червня 2011 року був перерваний строк позовної давності. Оскільки в березні 2015 року наказ був скасований, то є правові підстави для стягнення заборгованості за теплопостачання за період з 01 серпня 2008 року по 30 червня 2011 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 статті 257 ЦПК України встановлений строк позовної давності 3 роки.

Згідно ч.1 ст. 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Із матеріалів справи вбачається, що 10 серпня 2011 року КП «Харківські теплові мережі» звернулися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованості за опалення та гарячу воду.

Дзержинським районним судом м.Харкова від 19 вересня 2011 року був виданий наказ № 2-Н-7746/11 року про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та гарячої води.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 20 березня 2015 року була задоволена заява ОСОБА_2 та зазначений наказ був скасований.

КП «Харківські теплові мережі» було розяснено право на звернення до суду з позовом (а.с. 2).

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що зверненням до суду з заявою про видачу наказу був перерваний строк позовної давності про стягнення заборгованості і КП «Харківські теплові мережі» мав право вимоги про стягнення заборгованості за три роки, тобто з 01 серпня 2008 року по 30 червня 2011 року.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року по справі № 6-214цс14, в якій зазначено, що судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою частиною судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового наказу як особливої форми судового подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

За таких обставин, позовна давність по вимогам позивача про стягнення заборгованості за період 01 серпня 2008 року по 30 червня 2011 року не пропущений.

Доводи ОСОБА_1, викладені в апеляційній скарзі відносно того, що з таким позовом позивач мав право звернутися лише до серпня 2014 року, тобто в межах 3-х років, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки до 26 березня 2015 року, до скасування наказу у позивача було відсутнє право на звернення до суду про стягнення заборгованості за зазначений період.

Таким чином, правові підстави для скасування рішення суду з даних підстав відсутні.

Що стосується доводів апеляційної скарги про неправильний розрахунок заборгованості у звязку з помилково зазначеною площею квартири, то зазначені доводи також не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що площа спірної квартири, яка є опалюваємою, відповідає площі, яка зазначена в розрахунку заборгованості за квартиру, а саме 56,4 кв. метрів.

Посилання ОСОБА_1 на ту обставину, що він не проживає в даній квартирі, не спростовує висновки суду першої інстанції щодо обовязку сплачувати ОСОБА_1 послуги теплопостачання, оскільки він від даних послуг не відмовився.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду в даній частині ухвалене на підставі належних та допустимих доказів. Доводам ОСОБА_1 дана належна оцінка, висновків суду вони не спростовують.

У звязку з чим, відсутні правові підстави для скасування рішення суду в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову КП «Харківські теплові мережі» про стягнення заборгованості з відповідачів за період з 31 вересня 2002 року по 01 серпня 2008 року ухвалене також з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Позивачем пропущений строк звернення до суду про стягнення заборгованості за зазначений період. Відповідач звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності.

Доводи ОСОБА_1 про порушення норм процесуального закону, а саме, що суд першої інстанції видалився до нарадчої кімнати 20 квітня 2017 року, а резолютивну частину оголосив 21 квітня 2017 року, відповідно до вимог ч.2 ст. 309 ЦПК України не можуть бути правовою підставою для скасування правильного по суті судового рішення.

Оскільки ОСОБА_1, як інвалід другої групи звільнений від сплати судового збору, то колегія суддів не стягує з нього судові витрати, згідно зі ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 13, 14, 19, 20 Закону України «Про житлово комунальні послуги», ст. 156 ЖК України, ст. ст. 256, 257, ч.1 ст. 264 ЦК України, ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст. 316, ст. 317, ст. 319, ст. 324 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2017 року в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання та судового збору відмовити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованості за послуги теплопостачання у сумі 8 710, 00 гривень та в частині відмови у задоволенні позову комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про стягнення з відповідачів заборгованості з 31 вересня 2002 року по 01 серпня 2008 року- залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: С.С. Кругова

ОСОБА_3