Справа № 154/184/17 Головуючий у 1 інстанції: Лященко О.В.
Провадження № 22-ц/773/1367/17 Категорія: 59 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Матвійчук Л.В., Осіпука В.В.,

з участю: секретаря - Губарик К.А.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зобов'язання усунути перешкоди,

за апеляційною скаргою позивачки на рішення Володимир-Волинського міського суду від 06 вересня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 06.09.2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1, покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила оскаржуване рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з таких мотивів.

Статтею 1 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частина 1 та 2 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власницею житлового будинку АДРЕСА_1. Дана обставина не заперечувалася в суді першої інстанції відповідачем ОСОБА_3, який є сусідом позивачки та проживає у будинку АДРЕСА_2.

У відповідності до ч. 1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Згідно з ст. 104 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Частиною 5 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Місцевим судом встановлено, що матеріалами численних перевірок за зверненнями позивачки ОСОБА_1 з приводу порушень правил добросусідства, порушень санітарного законодавства сусідом ОСОБА_3 стверджується, що причинами таких звернень стали забруднення повітря неприємними запахами з вигрібної ями хліва, спалювання сміття на подвір'ї, спір з приводу водопроводу.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка у своїх вимогах просила суд захистити її права як власника будинковолодіння шляхом зобов'язання відповідача ліквідувати вигрібну яму по АДРЕСА_2, яка знаходиться поблизу її загорожі, є несанкціонованою і побудована без проектної документації та відповідних дозволів.

На підтвердження доводів про загрозу з боку відповідача для її здоров'я та навколишнього середовища покликалась на ту обставину, що вигрібна яма хліва розміщена в безпосередній близькості до забору із її житловим будинком та біля водопроводу, що є грубим порушенням санітарних норм і несе небезпеку отруєння для жителів сусідніх домогосподарств у разі попадання цих нечистот у водопровідну трубу. Крім цього, випари з цієї ями містять аміак й це забруднює повітря.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як встановлено місцевим судом при огляді 11.08.2017 року за участю спеціалістів та осіб, які беруть участь у справі території будинковолодіння відповідача ОСОБА_3, господарська споруда - хлів, містить муровану вигрібну яму для стоків тваринного походження, щільно закриту поліетиленовою плівкою, при відкритті якої було виявлено часткове заповнення даної вигрібної ями та запах органічних відходів (а.с.94-94).

Проведеними замірами повітря від 15.06.2017 року факту перевищення вмісту аміаку чи інших шкідливих речовин в повітрі за місцем проживання сторін по справі виявлено не було (а.с.96-97).

Утримання сільськогосподарських тварин у господарстві ОСОБА_3 відповідає вимогам законодавчих актів, що діють в Україні та підтверджується актом комісійного розгляду звернення позивачки від 20.05.2015 року. Перевищення гранично допустимої концентрації аміаку в атмосферному повітрі при обстеженні 14.05.2015 року також не було виявлено (а.с.54).

Наявний у матеріалах справи лист на ім'я позивачки про притягнення відповідача ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за перевищення ГДК аміаку згідно ДСП 201-97, датований 28.08.2014 року, як правильно зазначено місцевим судом, лише свідчить, що допущені раніше ОСОБА_3 порушення в подальшому були ним усунуті. Відсутність таких порушень після їх усунення підтверджується наведеними вище доказами та матеріалами неодноразових перевірок повітря.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення наведених норм закону позивачка ОСОБА_1 не надала жодних доказів, які б підтверджували забруднення повітря випарами з вигрібної ями, яку вона просила суд зобов'язати відповідача знести.

Місцевий суд у своїх висновках правильно зазначав, що покликання позивачки ОСОБА_1 про загрозу для життя, здоров'я та навколишнього середовища в разі прориву водопроводу та потрапляння стоків з вигрібної ями в центральне водопостачання є такими, що базуються на припущеннях, і така обставина нею відповідними доказами не підтверджена і не доведена.

На підставі викладених обставин, проаналізувавши матеріали справи та виходячи з предмета і меж заявлених позовних вимог, з огляду на те, що місцевим судом не встановлено наявності будь-яких перешкод з боку відповідача ОСОБА_3 у здійсненні позивачкою її права користування та розпоряджання своїм майном, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалене судом рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 відповідає вимогам закону.

Суд в даному випадку правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається позивачка в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги позивачки про те, що вигрібна яма є несанкціонованою і збудована відповідачем без проектної документації, відповідних дозволів та з порушенням всіх санітарних норм, жодними доказами не підтверджені та спростовуються наявною в матеріалах справи відповідною проектною документацією на її будівництво.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Володимир-Волинського міського суду від 06 вересня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: