ухвала

іменем україни

12 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Дем'яносова М.В., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Юніон Стандарт Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профкредит», Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_10 про визнання правочинів (договорів) недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду з позовом, обґрунтовуючи який вказали, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 січня 2013 року задоволений позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») до ОСОБА_6, ОСОБА_7 та стягнуто на користь банку 1 402 375 гривень заборгованості за кредитним договором від 26 вересня 2007 року № 014/0034/82/83151, в тому числі, пеню та проценти.

За заявою первісного кредитора рішення перебувало на виконанні у відділі державної виконавчої служби Овідіопольського району Одеської області в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Позивачі стверджують, що 06 квітня 2015 року вони отримали повідомлення про відступлення права вимоги на користь Публічного акціонерного товариства «Юніон СтандартБанк» (далі - ПАТ «Юніон Стандарт Банк») за договором, який кредитори уклали між собою 03 квітня 2015 року, в обхід установленого законом порядку виконання судових рішень.

У той же день, 03 квітня 2015 року ПАТ «Юніон Стандарт Банк» уклав договір відступлення від права вимоги на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профкредит» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Профкредит»), яка, в свою чергу, також 03 квітня 2015 року уклала договір відступлення права вимоги на користь фізичної особи ОСОБА_10

Позивачі стверджують, що договори про відступлення прав вимоги, до яких застосовується законодавство, що регулює дійсність правочинів, укладені з порушенням норм матеріального права, а сукупно є протиправною фінансовою схемою трикратного збільшення заборгованості, усупереч встановленої рішенням суду: з 1 015 000 грн до 3 200 000 гривень.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 липня 2016 року позов ОСОБА_6, ОСОБА_7 задоволено.

Визнано недійсними, з моменту укладання, правочини про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 014/0034/82/83151, які укладені 03 квітня 2015 року:

- між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Юніон Стандарт Банк»;

- між ПАТ «Юніон Стандарт Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Профкредит»;

- між ТОВ «Фінансова компанія «Профкредит» та ОСОБА_10.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2016 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 липня 2016 року скасовано.

В задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Юніон Стандарт Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профкредит», Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_10 про визнання правочинів (договорів) недійсними відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 324 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що рішення про стягнення заборгованості на користь банку виконувалося у виконавчому провадженні в добровільному порядку за взаємною згодою сторін. Боржники здійснювали платежі безпосередньо ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», а банк приймав платежі боржника, зараховуючи їх на погашення визнаної судом заборгованості. Застосування сторонами такого порядку виконання рішення суду мало наслідком зменшення заборгованості з 1 402 375 гривень до 1 015 000 гривень.

Відповідачами порушено встановлений Законом України «Про виконавче провадження» порядок заміни сторони, оскільки 17 лютого 2014 року за заявами ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відкриті виконавчі провадження, 24 лютого 2014 року виконавчі провадження об'єднані у зведене виконавче провадження, а 13 квітня 2015 року, через десять діб після укладання відповідачами договорів про відступлення прав вимоги, за заявою первісного кредитора (стягувача) винесено постанову про повернення йому виконавчого документу.

Крім того, відповідачами порушені вимоги ст. ст. 1, 2, 4 та 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», відповідно до яких договори про відступлення прав вимоги за кредитним договором є фінансовими послугами, для їхнього надання необхідний спеціальний дозвіл (ліцензія) уповноваженої державної установи. Надання фінансових послуг фізичною особою законом заборонено.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що під час укладання правочинів з відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки без згоди позичальника були дотримані вимоги закону, а також з правомірності нарахування ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» процентів за неповернутий кредит ОСОБА_7 після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості на користь ПАТ «РайффайзенБанк Аваль».

Також, колегія суддів апеляційного суду виходила з того, що відступлення права вимоги за кредитним договором від ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» до ПАТ «Юніон Стандарт Банк» та від ПАТ «Юніон Стандарт Банк» до ТОВ «Фінансова компанія «Профкредит» не є фінансовою послугою, оскільки не містить складу фінансової послуги визначеної ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», за якою фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів, а тому наявність ліцензії не є обов'язковою.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 26 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним банком «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «РайффайзенБанк Аваль») та ОСОБА_7 укладено кредитний договір № 014/0034/82/83151.

На забезпечення виконаних зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_7 укладено договір іпотеки № 1002, згідно з яким ОСОБА_7 надала в іпотеку житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

У подальшому ВАТ «РайффайзенБанк Аваль» реорганізовано у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства»

У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору ОСОБА_7, у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» виникло право вимагати з боржника сплати сум наданого та неповернутого кредиту, процентів за користування кредитом, а також штрафних санкцій, передбачених кредитним договором.

Заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 січня 2013 року задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_7 та ОСОБА_11 та стягнуто з них на користь банку 1 402 375 гривень заборгованості за кредитним договором від 26 вересня 2007 року, в тому числі, пеню та проценти.

Зазначене рішення знаходиться на виконанні у державній виконавчій службі.

Кредитним договором та договором іпотеки передбачено право банку здійснити відступлення права вимоги за кредитним договором та за договором іпотеки на користь третіх осіб без волевиявлення чи будь-яких згод чи будь-яких інших процесуальних документів від боржника.

Між ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» та ПАТ «Юніон Стандарт Банк» укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором від 03 квітня 2015 року, відповідно до якого ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» відступив право вимоги за кредитним договором на користь ПАТ «Юніон Стандарт Банк».

ПАТ «Юніон Стандарт Банк» сплатив вартість права вимоги за кредитним договором на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

ПАТ «Юніон Стандарт Банк» в свою чергу відступив 03 квітня 2015 року право вимоги за кредитним договором та за договором іпотеки на користь ТОВ «Фінансова компанія «Профкредит».

03 квітня 2015 року між ОСОБА_10 та ТОВ «Фінансова компанія «Профкредит» укладено договір відступлення права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, за яким ТОВ «Фінансова компанія «Профкредит» передало права вимоги за зазначеними договорами ОСОБА_10

Саме на виконання зазначеного договору і були укладені правочини відступлення права вимоги між ТОВ «Фінансова компанія «Профкредит» та ПАТ «Юніон Стандарт Банк».

За актом прийому-передачі права вимоги до зазначеного вище договору відступлення, ТОВ «Фінансова компанія «Профкредит» передало ОСОБА_10 право вимоги за кредитним договором та за договором іпотеки.

За змістом ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до новою кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України (далі - ЦК України), іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою для визнання недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно із частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли у зв'язку із вчиненням особами нікчемного правочину та внаслідок визнання його недійсним.

При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).

Касаційна скарга не містить доводів на спростування вказаних висновків апеляційного суду, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий М.В. Дем'яносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко О.М. Ситнік О.В. Ступак