АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3569/17 Головуючий 1 інст. Карімов І.В.
Справа № 636/1660/16-ц Доповідач Кружиліна О.А.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Бурлака І.В., Кіся П.В.,

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «ПриватБанк»

на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 30 листопада 2016 року

за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

19 травня 2016 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 банк «ПриватБанк» (далі по тексту - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що відповідно до укладеного 24 червня 2011 року договору № б/н відповідач отримав кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобовязання не виконує, внаслідок чого станом на 31 березня 2016 року виникла заборгованість у сумі 25 549,83 грн., яка складається з: 1 993,27 грн. заборгованість за кредитом; 18 483,71 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 380 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи: 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 1 192,85 грн. штраф (процентна складова).

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 30 листопада 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило його скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ухвалюючи заочне рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні докази щодо суми заборгованості за кредитним договором.

Але погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 24 червня 2011 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір б/н за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до пункту 1.1.7.12 Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Як вбачається із розрахунку, наданих позивачем до суду апеляційної інстанції, в період з 01 березня 2012 року по 11 вересня 2013 року відповідач користувався банківською карткою, що свідчить про укладення кредитного договору.

Даних про те, що відповідач відмовився від укладення договору та отримання кредитної картки, матеріали справи не містять.

Матеріали справи свідчать, що укладаючи кредитний договір, сторони погодили строк дії платіжної картки та кінцевий термін повернення кредиту, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до вимог статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно частини 1 статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом відповідно до вимог частини 1 статті 611, частини 1 статті 612 ЦК України.

Матеріалами справи підтверджено, що в межах строку дії картки ОСОБА_2 користувався кредитними коштами, вносив платежі, крім того, останній платіж відповідачем внесений 11 вересня 2013 року.

ПАТ КБ «ПриватБанк» надано до суду виписки руху грошових коштів по рахунку ОСОБА_2, інформацію про його картку, де вбачається, що ОСОБА_2 за весь час користування карткою зняв кредитних коштів всього у розмірі 3 703,40 грн., а на депозит ним внесено 1 980 грн., при чому останній платіж у розмірі 180 грн. ним внесений 11 вересня 2013 року, після чого поповнення рахунку не надходило.

Таким чином сума заборгованості за кредитом становить 1 993,27 грн.

Апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина друга статті 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Враховуючи вищевикладене та те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності і їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором протирічить положенням, закріпленим у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, то вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_2, штрафу, а саме: 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 1 192,85 грн. штраф (процентна складова), що зазначені у розрахунку як складові заборгованості, не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

Крім того, частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини 4 статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Установивши, що розмір неустойки 3 380 грн. значно більший від розміру боргового зобовязання 1 993,27 грн., колегія суддів вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин норму частини 3 статті 551 ЦК України, та зменшити розмір пені до 1 993,27 грн.

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню: 1 993,27 грн. заборгованість за кредитом; 5022,27 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 993,27 грн. заборгованість за пенею та комісією, а всього 9 008,81 грн.

За наслідками розгляду апеляційної скарги, апеляційний суд відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 307 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення по суті позовних вимог про їх часткове задоволення з підстав, передбачених пунктами 1, 4 статті 309 ЦПК України.

Відповідно до статті 88 ЦПК України апеляційний суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Керуючись ст. ст. 303 304, п. 2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 549, 551, 611, 612, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. 88 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 13 грудня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Позовні вимоги Публічного акціонерного банку комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН 6) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором станом на 31 березня 2016 року, з яких: 1 993 (одна тисяча девятсот девяносто три) грн. 27 коп. заборгованість за кредитом; 5022 (пять тисяч двадцять дві) грн. 27 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 993 (одна тисяча девятсот девяносто три) грн. 27 коп. заборгованість за пенею та комісією, а всього 9 008 (девять тисяч вісім) грн. 81 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН 6) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» () судовий збір у розмірі 2 893 (дві тисячі вісімсот девяносто три) грн. 80 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді І.В. Бурлака

ОСОБА_3