Справа № 703/1341/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Опалинської О.П.

при секретарі судового засідання Литвин Г.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернівської сільської ради Смілянського району Черкаської області про визнання права власності в порядку спадкування,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Тернівської сільської ради Черкаської області про визнання права власності в порядку спадкування.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21 серпня 2016 року померла його мати ОСОБА_2, після її смерті відкрилася спадщина на домоволодіння №4 по пров. Мирний (назва вулиці до перейменування Чапаєва) в с. Тернівка Смілянського району Черкаської області. За життя мати склала заповіт, яким все своє майно заповіла йому. Державним нотаріусом йому відмовлено в оформленні права на спадщину та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на будинок, а тому він змушений звернутися до суду з позовною заявою про визнання за ним права власності на житловий будинок №4 по пров. Мирний (назва вулиці до перейменування Чапаєва) в с. Тернівка Смілянського району Черкаської області з надвірними будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом після смерті матері.

Позивач та представник позивача в судове засідання не зявилися. Представник позивача надіслав до суду заяву в якій просив справу розглядати без участі позивача та представника, на задоволенні позовних вимог наполягає.

Представник Тернівської сільської ради Смілянського району Черкаської області в судове засідання не зявився, сільський голова надіслав до суду заяву в якій проти задоволення позову не заперечує, справу просить розглядати без участі представника сільської ради.

У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.

Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву ОСОБА_1 обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Статтею 57 ЦПК України визначено, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 64 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: у тому числі визнання права.

21 серпня 2016 року померла ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії І-СР №282553, яке видане 23 серпня 2016 року виконавчим комітетом Тернівської сільської ради Смілянського району Черкаської області (а.с. 4).

Відповідно до свідоцтва про народження серії Н-АВ №670784 зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_1 та виданого 23 січня 1968 року батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 5).

Як вбачається із заповіту посвідченого секретарем виконкому Тернівської сільської ради Смілянського району Черкаської області 17 грудня 2013 року, який на день смерті не змінений та не скасований, ОСОБА_2 усе своє майно заповіла ОСОБА_1 (а.с.6).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Тернівської сільської ради №108 від 20 квітня 2017 року ОСОБА_2, яка померла 21 серпня 2016 року дійсно являлася власником будинковолодіння і до дня смерті постійно проживала та була зареєстрована по пров. Мирний (Чапаєва), 4 в с. Тернівка Смілянського району Черкаської області. Разом з нею за вказаною адресою ніхто не проживав та не був зареєстрований (а.с. 7).

З листа від 21 березня 2017 року №232 о Смілянського відділку комунального підприємства «Черкаське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» вбачається, станом на 1 січня 2013 року право власності на житловий будинок №4 по пров. Мирний (Чапаєва) в с. Тернівка Смілянського району Черкаської області не зареєстроване (а.с.8).

Як вбачається з постанови державного нотаріуса Смілянської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 від 28 квітня 2017 року на підставі заяви про прийняття спадщини спадкоємця за заповітом ОСОБА_5 заведена спадкова справа № 809/2016 після померлої 21 серпня 2016 року матері ОСОБА_2 Інших спадкоємців, які прийняли спадщину немає. 28 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак, йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно (а.с. 14).

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особа яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено до складу спадщини входять усі права та обовязки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені у заповіті.

Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Статтею 1270 ЦК України визначено, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів.

Постановою державного нотаріуса Смілянського міського нотаріального округу 28 квітня 2017 року відмовлено у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом в звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на будинок №4 по пров. Мирному (чапаєва) в с. Тернівка Смілянського району Черкаської області(а.с.14).

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК).

Статтею 392 ЦК України визначено, власник майна може предявити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов'язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІVправа на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до ст.128 ЦК в ред.1963 року право власності (право оперативного управління) виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», а саме п.3.1 державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 та зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за №157/6445(з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на житловий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстраціїцього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року №105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалося рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра коммунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56 передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Статтею 131 ЦК 1963 року визначено, складовою частиною речі є все те, що не може бути відділене від неї без пошкодження і істотного знецінення речі. При переході права на річ складові частини її не підлягають відділенню.

Стаття 132 ЦК 1963 року передбачає, приналежністю є річ, призначена служити головній речі, зв'язана з нею спільним господарським призначенням. Приналежність наслідує долю головної речі, якщо в договорі або в законі не встановлено інше.

За таких обставин суд вважає доведеними позивачем обставини щодо належності на праві приватної власності будинку №4 по пров. Мирний в с. Тернівка Смілянського району Черкаської області ОСОБА_2 та визнає за позивачем право власності на нього, а також надвірні споруди, які є його приналежністю.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 1, 3, 4, 8, 10, 15, 57, 58, 60, 61, 64, 179, 209, 212-215, 218 ЦПК України, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, ст.ст. 128, 131, 132 ЦК в ред.1963 року, ст.ст. 15, 16, 181, 182, 392, 1216, 1217, 1218, 1223, 1268, 1270 ЦК України, ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня1966 року, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, який затверджений наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5, -

вирішив:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті 21 серпня 2016 року ОСОБА_2 на домоволодіння по пров. Мирний,4 в с. Тернівка Смілянського району Черкаської області, яке складається в цілому з житлового будинку з прибудовою і верандою під літ. «А-1,а,а-1», загальною площею 63,4 м.кв., житловою площею 33,7 м.кв. та господарських споруд і будівель: ганка, сараю під літ. «Б», сараю під літ. «Д», гаража під літ. «Г», убиральні під літ. «Е», погребу з шийкою під будівлею під літ. «В», огорожі №№1,3,4, воріт з хвірткою №2, колодязя №5.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області протягом 10 днів з дня його проголошення, особами, які не були присутніми під час проголошення рішення суду, протягом 10 днів з дня його отримання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

Головуючий О.П.Опалинська