ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2913/17
Провадження № 2/210/1661/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого-судді Сільченко В. Є.
секретаря судового засідання Семко Н. А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Криворізької міської ради про встановлення юридичних фактів та визнання права власності на квартиру в порядку успадкування за заповітом, -
Позивач звернувся до суду з позовом до Територіальної громади в особі Криворізької міської ради про встановлення юридичних фактів та визнання права власності на квартиру в порядку успадкування за заповітом .
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 01.11.2016 року померла ОСОБА_3, яка на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. За життя ОСОБА_3 залишила заповіт, де заповіла все своє майно позивачці. Після спливу 6-ти місячного строку після її смерті позивач звернулася до Третьої Криворізької держнотконтори щодо оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом стосовно вищевказаної квартири. Але постановою від 25 листопада 2016 року за №740, на підставі якої було заведено спадкову справу №412/2016, при огляді документів нотаріусом було виявлено, що квартира за вищевказаною адресою належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5. Таким чином частка квартири належала синові померлої ОСОБА_3 - ОСОБА_4, який помер 20.12.2008 року, та матері померлої ОСОБА_3 ОСОБА_5, яка померла 31.12.1999 року, спадкоємицею обох померлих (матері та сина) була мати та донька померлих ОСОБА_3, яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. При цьому нотаріусом звернуто увагу на те, що ОСОБА_5 померла раніше видачі свідоцтва про право власності на житло, а саме дата смерті - 31.12.1999 року, свідоцтво про право власності видано 20.01.2000 року, враховуючи це нотаріусом ставиться під сумнів законність видачі та отримання правовстановлюючого документу на вищевказану квартиру. До того ж за наявними документами не просліджується факт родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_5. Крім того, як вже було зазначено вище квартиру АДРЕСА_1 померлі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 набули у власність відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Рішення про передачу у власність вказаного житла гр. ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 було прийнято 04,01.2000 року, а ОСОБА_5 померла 31.12.1999 року. У звязку з викладеним, позивачка вимушена звернутись до суду з вимогами встановити факт родинних відносин між ОСОБА_5, яка померла 31.12.1999 року, та ОСОБА_3, яка померла 01 листопада 2016 року, а саме: ОСОБА_5 є матірю ОСОБА_3; встановити факт належності ОСОБА_5, яка померла 31 грудня 1999 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, частини квартири за адресою: АДРЕСА_2, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.01.2000 року, яке було видане на її імя згідно розпорядження Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької місткої Ради народних депутатів від 04.01.2000 року №Дз-90; визнати за позивачкою право власності в порядку успадкування за заповітом на трикімнатну квартиру загальною площею 61,3 кв.м., житловою - 44,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2, яка належала ОСОБА_3, яка мерла 01 листопада 2016 року у м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, яка фактично прийняла, але не оформила своїх спадкових прав після смерті матері - ОСОБА_5 та сина ОСОБА_4.
Представник позивача ОСОБА_6, діюча в інтересах ОСОБА_2 на підставі довіреності від 31.08.2017 року, в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву в якій підтримала позовні вимоги, просила справу розглядати у її відсутність, без фіксації технічними засобами, не заперечувала проти винесення заочного рішення.
Відповідач в жодне судове засідання не з'явився, в силу ч. 5 ст. 74 ЦПК України про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання, про що свідчать матеріали справи, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав.
Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з'ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, під час дослідження письмових матеріалів цивільної справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, яке видане Боринським бюро ЗАГС 18.03.1936 року, матірю є ОСОБА_8 (а.с. 20).
Крім того, відповідно до свідоцтва про шлюбу ОСОБА_9 та ОСОБА_7, НР №127305, яке видане Боринською сільрадою 07.08.1950 року, в якому зазначено, що після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище «Романова» (а.с. 21).
Також, свідоцтвом про припинення шлюбу між ОСОБА_10 та ОСОБА_8, яке видано Боринською сільрадою Ліпецького району 15.03.1933 року, підтверджується, що після розірвання шлюбу ОСОБА_8 присвоєно прізвище «Горбунова» (а.с. 22).
Поміж тим позивачем надано копію свідоцтва про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, яке видане повторно Боринською сільрадою 25.02.1935 року (а.с. 23).
Приймаючи рішення в частині встановлення факту родинних відносин, суд керується пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.1995 року, де зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.
Встановлення в судовому порядку факту родинних відносин необхідно для юридичного оформлення спадщини.
За таких обставин, суд вважає, що зазначений факт родинних відносин знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, а отже, позовні вимоги ОСОБА_2 в частині встановлення факту родинних відносин слід задовольнити та встановити факт родинних відносин між ОСОБА_5, яка померла 31.12.1999 року, та ОСОБА_3, яка померла 01 листопада 2016 року, а саме: ОСОБА_5 є матірю ОСОБА_3.
Вирішуючи питання в частині встановлення факту належності ОСОБА_5, яка померла 31 грудня 1999 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, частини квартири за адресою: АДРЕСА_2, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.01.2000 року, яке було видане на її імя згідно розпорядження Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької місткої Ради народних депутатів від 04.01.2000 року №Дз-90, суд виходить з наступного.
Встановлено, що ОСОБА_5 померла 31.12.1999 року (а.с. 15). Крім того, відповідно до свідоцтва про право власності на житло №Дз- 47 зареєстрованого Криворізьким БТІ в реєстровій книзі №185П-172-172, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5. Однак, вказане свідоцтво видане 20.01.2000 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради, на підставі розпорядження ДЗ-90 від 04.01.2000, а отже після смерті ОСОБА_5
Як зазначено у ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.
Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у квартирі…з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок).
Відповідно до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб Затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09.06.98 № 121, тобто діючої на момент оформлення права власності та отримання правовстановлюючих документів на зазначену квартиру, державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об'єкти нерухомості, розташовані на всій території України (населених пунктах, військових містечках, військових частинах, аеропортах, річкових і морських портах, заповідниках, заказниках, на дорогах, полігонах і т.п.). Державну реєстрацію права власності на об'єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. Державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов'язковою для власників, незалежно від форми власності. Реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться на підставі правовстановлювальних документів за рахунок коштів власників нерухомого майна.
На момент здійснення приватизації спірної квартири вже було прийнято Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян затверджений наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 р. № 56.
В п. 13-14 Положення зазначено, що приватизація квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд (далі - орган приватизації). Передача квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках, які на момент набрання чинності Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» перебували у комунальній власності, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.
Відповідно до п. 17-18 Положення, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Громадянином до органу приватизації подаються:
-оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі;
-копію документа, що посвідчує особу;
-технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку;
-довідка про склад сім'ї та займані приміщення;
-копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку);
-документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду;
-копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації;
-заява - згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі.
Згідно з п. 19 Положення, довідка про склад сім'ї та займані приміщення береться громадянином на підприємстві (організації), що обслуговує жилий будинок, гуртожиток. У довідці вказуються члени сім'ї наймача, які зареєстровані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.
Згідно з вимогами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не оборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до норм ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.
З аналізу вказаних положень суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 було виявлено бажання на отримання правовстановлюючого документу у вигляді свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Нахімова, 26/9, у звязку з чим нею було подано заяву та ряд документів, необхідних для набуття права власності. Як результат, Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради видано розпорядження Дз-90 від 04.01.2000, однак ОСОБА_5 померла 31.12.1999 року, коли вказане рішення не було прийнято. Проте, фактично ОСОБА_5 надала згоду до своєї смерті, а тому фактично за життя їй вже належала на праві власності частка у вказаній квартирі. Отже у суду не виникає сумніву законності отримання вказаного правовстановлюючого документу, оскільки рішення про його видачу приймалось на законних підставах, за ініціативою померлої ОСОБА_5 Отже, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в даній частині.
Вирішуючи питання щодо визнання права власності за позивачкою, суд виходить з наступного.
ОСОБА_3 залишила заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_11 16.09.2009 року реєстр №4524, відповідно до якого вона заповіла ОСОБА_2 все своє майно (а.с. 7).
Крім того, ОСОБА_3 була спадкоємицею ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (сина та матері). Проте за життя спадкові права оформлені не були.
У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР введеного в дію 01.01.1964 року, діючого на момент смерті ОСОБА_5, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.
Відповідно до інформації з відділу місця проживання громадян від 10.07.2017 за № 1021 на момент смерті ОСОБА_5, яка померла 31.12.1999 року, з нею були зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 18). Отже у аналізу ст. 549 ЦК УРСР (редакція 1963 року) слід зробити висновок, що ОСОБА_3 фактично прийняла спадщину після смерті матері, але не оформила своїх спадкових прав.
Водночас, відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до інформації з відділу місця проживання громадян від 10.07.2017 за №1020 на момент смерті ОСОБА_4, який помер 20.12.2008 року, з ним була зареєстрована ОСОБА_3 (а.с. 19), а отже відповідно до ст. 1268 ЦК України ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті сина, але не оформила своїх спадкових прав.
Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" також роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" має місце роз'яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз'яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але відсутній оригінал правовстановлюючого документу або в силу об'єктивних причин спадкодавець не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна в БТІ.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_2 є законними та обґрунтованими, а отже, підлягають задоволенню у повному обсязі.
З урахування викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 1216, 1217, 1269 ЦК України . та керуючись ст.. 3, 118-120, ч. 6 ст. 235, ч. 2 ст. 256 ЦПК України,
Позовну заяву ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі виконкому Криворізької міської Ради про встановлення юридичних фактів та визнання права власності на квартиру в порядку успадкування за заповітом задовольнити.
Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_5, яка померла 31.12.1999 року, та ОСОБА_3, яка померла 01 листопада 2016 року, а саме: ОСОБА_5 є матірю ОСОБА_3.
Встановити факт належності ОСОБА_5, яка померла 31 грудня 1999 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, частини квартири за адресою: АДРЕСА_2, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.01.2000 року, яке було видане на її імя згідно розпорядження Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької місткої Ради народних депутатів від 04.01.2000 року №Дз-90.
Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, (ІПН НОМЕР_1), право власності в порядку успадкування за заповітом на трикімнатну квартиру загальною площею 61,3 кв.м., житловою - 44,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2, яка належала ОСОБА_3, яка померла 01 листопада 2016 року у м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, яка фактично прийняла, але не оформила своїх спадкових прав після смерті матері - ОСОБА_5, померлої 31 грудня 1999 року, та сина ОСОБА_4, померлого 20 грудня 2008 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: В. Є. Сільченко