Справа №591/1179/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Шелєхова Г. В.
Номер провадження 22-ц/788/1606/17 Суддя-доповідач - Собина О. І.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

24 жовтня 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Кононенко О. Ю. ,

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 вересня 2017 року

у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором

та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк», треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання договору поруки припиненим

та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк», треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору поруки припиненим, -

в с т а н о в и л а :

09 березня 2017 року ПАТ «ПроКредит Банк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом і свої вимоги мотивував тим, що 12.03.2008 року між ним та ОСОБА_3 було укладено Рамкову угоду №3369, відповідно до якої Банк здійснив кредитування ОСОБА_3 на підставі договору про надання траншу №90.1725/3369 від 12.03.2008 року, згідно якого ОСОБА_3 було надано кредит у розмірі 33500 дол. США строком на 240 місяців зі сплатою 10,00% річних. В забезпечення виконання зобов'язань, цього ж дня між Банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки №3369-ДП 1, а також між Банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки №3369-ДП 2. Однак, ОСОБА_3 порушила умови кредитних договорів, не забезпечила своєчасне погашення кредиту та відсотків, внаслідок чого у неї утворилася кредитна заборгованість. Керуючись умовами договору Банк надіслав ОСОБА_3 вимогу про повне дострокове погашення кредиту, яка була отримані боржником, проте взяті на себе зобов'язання до цього часу не виконала, а тому просив стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «ПроКредит Банк» в дольовому порядку заборгованість за договором про надання траншу №90.1725/3369 від 12.03.2008 року, який є невід'ємною частиною Рамкової угоди №3369 від 12.03.2008 року, а саме: заборгованість за кредитом - 767305,72 грн., проценти - 126943,40 грн., проценти за неправомірне користування кредитом - 20654,96 грн., пеня - 589819,88 грн., а всього - 1504723,96 грн.

19 травня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом в якому просив визнати припиненим договір поруки №3369-ДП 1 від 12.03.2008 року, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «ПроКредит Банк» з 17 жовтня 2015 року. Свій позов мотивував тим, що 12.03.2008 року між ЗАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки №3369-ДП 1 відповідно до якого останній взяв на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_3, що виникають з Рамкової угоди №3369 від 12.03.2008 року та договорів, укладених на її підставі. Згідно умов Рамкової угоди у випадку існування заборгованості позичальника тривалістю більше ніж 30 календарних днів позичальник зобов'язаний здійснити повне дострокове погашення кредиту не пізніше ніж через 3 банківські дні з моменту настання тридцятого календарного дня прострочення незалежно від того, чи пред'явив кредитор йому вимогу. Для позичальника строк повного виконання зобов'язання через порушення умов договору зі сплати кредиту настав 16 квітня 2015 року. Також вважає, що ще однією підставою настання строку дострокового виконання зобов'язання для позичальника є її звільнення з роботи, так як до умов кредитного договору, у випадку звільнення позичальника з роботи у ЗАТ «ПроКредит Банк» за власним бажанням, позичальник зобов'язується здійснити повне дострокове погашення кредиту протягом 14 календарних днів з дати заяви про звільнення. Оскільки порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Договором поруки строк його дії чітко не визначений, так як прив'язаний до дії рамкової угоди та до повного належного виконання усіх зобов'язань позичальника. Вважає договір поруки припиненим 17 жовтня 2015 року.

19 травня 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду з зустрічним позовом в якому також просила визнати припиненим договір поруки №3369-ДП 2 від 12.03.2008 року, укладений між ОСОБА_5 та ПАТ «ПроКредит Банк» з 17 жовтня 2015 року. Підстави припинення договору поруки є аналогічні підставам зазначеним у зустрічному позові ОСОБА_4

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 07 вересня 2017 року позовні вимоги ПАТ «ПроКредит Банк» задоволено частково.

Стягнуто на користь ПАТ «ПроКредит Банк» з ОСОБА_3 заборгованість за договором про надання траншу №90.1725/3369 від 12 березня 2008 року, який є невід'ємною частиною Рамкової угоди №3369 від 12 березня 2008 року в розмірі 1 483 961 грн. 41 коп., яка складається з тіла кредиту в сумі 767305 грн.72 коп., процентів в сумі 126943 грн. 40 коп., пені в сумі 589712 грн. 29 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено у зв'язку з необґрунтованістю.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПроКредит Банк» судовий збір в розмірі 22345 грн. 15 коп.

Зустрічні позови ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено.

Визнано припиненим договір поруки №3369-ДП 1 від 12 березня 2008 року, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «ПроКредит Банк» з 17 жовтня 2015 року. Визнано припиненим договір поруки №3369-ДП 1 від 12 березня 2008 року, укладений між ОСОБА_5 та ПАТ «ПроКредит Банк» з 17 жовтня 2015 року.

Стягнуто з ПАТ «ПроКредит Банк» на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 640 грн. та на на користь ОСОБА_5 судовий збір в сумі 640 грн.

На зазначене рішення ПАТ «ПроКредитБанк» подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «ПроКредит Банк» задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні зустрічних позовів відмовити.

У доводах апеляційної скарги посилається на Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві Верховного Суду України щодо правової природи неустойки. Попри подібність правової природи ч. 3 ст. 549 ЦК (щодо сплати пені) та ст. 625 цього Кодексу (щодо сплати трьох процентів річних), які в обох випадках застосовуються як відповідальність за порушення грошового зобов'язання, ці правові норми є різними за своєю правовою природою. Вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права зазначивши, що «проценти за неправомірне користування кредитом і є штрафною пенею».

Щодо припинення договорів поруки, зазначає, що пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя, кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Вимога про дострокове погашення кредиту направлялася до позичальника 22 вересня 2016 року, якою Банк змінив строк виконання основного зобов'язання, встановлений кредитними договорами (щомісячний) і був зобов'язаний протягом 6-ти місяців пред'явити позов до поручителів, тобто 22 березня 2017 року. Банк пред'явив позов 09 березня 2017 року, тобто протягом 6-ти місяців з моменту зміни строку виконання зобов'язання.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника позивача, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення на апеляційну скаргу представника відповідачів за первісним позовом, вивчивши матеріали справи, перевіривши рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 12 березня 2008 року між ЗАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_3 укладено Рамкову угоду №3369, відповідно до якої банк здійснив кредитування ОСОБА_3 на підставі договору про надання траншу №90.1725/3369 від 12 березня 2008 року, згідно якого позичальник отримала кредит у розмірі 33500 дол. США терміном на 240 місяців зі сплатою 10% річних (т.с.1, а.с.17-19, 20-20а).

Згідно наданого позивачем розрахунку, у позичальника ОСОБА_3 існує заборгованість за договором у сумі 1504723 грн. 96 коп., а саме: тіло кредиту - 767305,72 грн., проценти - 126943,40 грн., проценти за неправомірне користування кредитом - 20 654,96 грн., пеня - 589819,88 грн.

Відповідно до п.п.7.6. Рамкової угоди, сторони погодилися, що поручителі позичальника вправі провести погашення грошових зобов'язань за позичальника, починаючи з дня настання строку погашення.

Відповідно до п.п. 8.4., 8.6. Рамкової угоди, позичальник зобов'язаний достроково погасити кредит на суму, що вказана у Вимозі протягом п'яти банківських днів з дня відправлення (вручення, якщо кредитор вручив Вимогу) позичальнику чи поручителям Вимоги, якщо інший строк не вказаний у такій вимозі. У випадку існування заборгованості позичальника тривалістю більше ніж 30 календарних днів позичальник зобов'язаний здійснити повне дострокове погашення кредиту не пізніше ніж через 3 банківські дні з моменту настання 30-го дня.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 12 березня 2008 року між ЗАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки №3369-ДП 1 та між ЗАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_5 укладено договір поруки №3369-ДП 2 (т.с.1, а.с.60-63).

19 січня 2009 року між банком та ОСОБА_6 укладено договір №1 про внесення змін до договору траншу, згідно якого зменшено відсоток річних до 8% (т.с.1, а.с.31), викладено графік повернення кредиту та сплати відсотків у новій редакції від 19.01.2009 року, 4 березня 2009 року, 7 квітня 2009 року, 29.01.2010 року (т.с.1, а.с. 32-41).

01 березня 2010 року між банком та ОСОБА_6 укладено договір №2 про внесення змін до договору траншу, згідно якого змінено відсоток річних до 10% (т.с.1, а.с.42), викладено графік повернення кредиту та сплати відсотків у новій редакції від 1.03.2010 року (т.с.1, а.с. 43-44).

01 серпня 2012 року між банком та ОСОБА_6 укладено договір №3 про внесення змін до договору траншу, згідно якого залишено графік повернення кредиту та сплати відсотків, що є у додатку №1 до договору Траншу у редакції від 1 березня 2012 року (т.с.1, а.с.45).

15 грудня 2014 року між банком та ОСОБА_6 укладено договір №4 про внесення змін до договору траншу, згідно якого, якщо у період з «15 грудня 2014 року по 14 червня 2015 року» позичальник допустить порушення виконання його зобов'язань за договором траншу строком понад 30 календарних днів, то розмір процентів за користування кредитом встановлюється у розмірі 15% річних з моменту відправлення кредитором відповідного повідомлення позичальнику про зміну розміру процентів. Договором встановлений обов'язок позичальника сплатити кредитору одноразову комісію за управління кредитом у розмірі, що розраховується за формулою: комісія = 11278,52 грн.х(К2/К1), де К1 - курс НБУ гривні до валюти кредиту на дату укладення договору, К2 - курс НБУ гривні до валюти кредиту на дату сплати комісії. Комісія сплачується у день передостаннього платежу відповідно до графіку. Договором змінено проценти - з 15 грудня 2014 року по 14 червня 2015 року розмір відсотків складає 5% річних, з 15 червня 2015 року та надалі на весь період користування кредитом - 10% річних (а.с.50), викладено графік повернення кредиту та сплати відсотків у новій редакції (т.с.1, а.с.51-59).

Згідно п. 3.1. договору про надання траншу погашення кредиту та сплата відсотків здійснюється в порядку та строки згідно з графіком. У випадку звільнення позичальника з роботи у ЗАТ «ПроКредитБанк» позичальник зобов'язується здійснити повне дострокове погашення кредиту протягом 14 календарних днів з дати заяви про звільнення.

Відповідач ОСОБА_6 у зв'язку з укладенням шлюбу змінила прізвище на «Марченко», що підтверджується копією свідоцтва серії 1-БП №067011, актовий запис №1661 (а.с.90).

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_3 звільнилася з роботи в банку 31 липня 2012 року (т.с.1, а.с.135).

13 липня 2012 року ОСОБА_3 звернулася до банку з заявою, згідно якої у зв'язку зі звільненням з роботи в АТ «ПроКредит Банк» просила дозволити їй не погашати достроково заборгованість по кредиту та протягом 188 місяців не переводити її на загальні умови кредитування. Зобов'язувалася своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов'язань, а також належно виконувати усі інші зобов'язання передбачені цим договором (т.с.1, а.с.196).

Відповідно до вимог частини першої статті 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251,252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Відповідно до другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначене узгоджується з правовими позиціями, викладеними Верховним Судом України у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-263цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1599цс15.

Місцевий суд, задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_4 і визнаючи припиненими договори поруки обґрунтовано посилався на п.8.6 Рамкової угоди укладеної між Банком та позичальником відповідно до якої у випадку існування заборгованості тривалістю більше ніж 30 календарних днів позичальник зобов'язується здійснити повне дострокове погашення кредиту не пізніше ніж через 3 банківських дні з моменту настання тридцятого календарного дня прострочення незалежно від того, чи кредитор пред'явив йому вимогу, якщо інше не буде погоджено з кредитором.

Оскільки з наданого Банком розрахунку вбачається, що останній платіж позичальник сплатила 16.03.2015 року у розмірі 0,21 долар США, отже у позичальника виникла заборгованість зі сплати чергового платежу з 17.03.2015 року. Протягом наступних 30 календарних днів позичальник не сплачувала заборгованість, а тому відповідно до п.8.6 Рамкової угоди строк повного виконання зобов'язання через порушення умов договору зі сплати кредиту настав 16.04.2015 року. Протягом шести місяців після цієї дати позивач за первісним позовом до поручителів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з вимогою не звертався, а тому порука є припиненою з 17.10.2015 року.

Виходячи з вищезазначеного колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про обґрунтованість позовних вимог позивачів за зустрічними позовами та припинення договорів поруки укладених з поручителями.

Також колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про безпідставність відмови судом у стягненні з відповідача ОСОБА_3 процентів за неправомірне користування кредитом.

Підпунктом 4.4. Рамкової угоди передбачено, що окрім звичайної пені підлягають нарахуванню і проценти за неправомірне користування кредитом у розмірі, що дорівнює визначеним відповідними кредитними договорами процентам за користування даним кредитом за кожен календарний день прострочення, які обчислюються за методом «факт/360» від суми залишку кредиту, строк погашення якого настав, з дати виникнення заборгованості до дати повного її погашення.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, а штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Виходячи з цього місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку, що фактично проценти за неправомірне користування кредитом нарахування яких передбачено п.п.4.4 Рамкової угоди і є штрафною пенею.

В свою чергу пунктом 10.2 Рамкової угоди передбачено, що у випадку прострочення встановлених цим договором строків погашення грошових зобов'язань позичальник сплачує кредитору штрафну пеню у розмірі 0,5% суми непогашеної заборгованості, але не менше ніж 15 гривень у еквіваленті валюти кредиту за кожній календарний день прострочення, включаючи день повного погашення заборгованості.

Зазначене дає можливість дійти висновку про те, що умовами договору передбачене подвійне стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язання позичальником, що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України відповідно до якої, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Виходячи з цього , місцевим судом обґрунтовано було відмовлено в задоволенні вимог позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_3 процентів за неправомірне користування кредитом.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 вересня 2017 року в даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -