Провадження № 2/225/2115/2017
Єдиний унікальний номер № 225/4823/17
Головуючий у справі ОСОБА_1
Дзержинський міський суд Донецької області
01 листопада 2017 року м. Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді Геря О.Г.,
секретаря Савченко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
В вересні 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 (колишня назва Свердлова) в м. Торецьку (колишня назва Дзержинськ) Донецької області. Зазначену квартиру він купив у ОСОБА_4, яка діяла від імені ОСОБА_3 Після придбання квартири колишній її власник вивіз з неї усі належні йому речі, тим самим повністю її звільнив для нього, як нового власника квартири. З моменту придбання квартири й по теперішній час в належній йому квартирі проживає його син ОСОБА_5. Однак, в подальшому під час експлуатації даного помешкання зясувалось, що колишній власник квартири залишається й донині бути зареєстрованим в даній квартирі, хоча не мешкає в ній з 1999 року.
Вважає, що відповідач ОСОБА_3, як колишній власник квартири, втратив право користування цією квартирою після її продажу йому.
Визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно позивачу для зняття його з реєстраційного обліку за адресою: Донецька область, м. Торецьк (колишня назва Дзержинськ), вул. Шахтарів (колишня назва Свердлова)АДРЕСА_2.
Позивач в судове засідання не зявився, просив суд розглянути справу у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні.
Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у його відсутності суду не надавав, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно.
Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно правовими актами.
Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Судом встановлено на підставі договору купівлі продажу квартири від 04.06.2008 року позивач по справі купив у ОСОБА_4, яка діяла від імені ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 (колишня назва Свердлова) в м. Торецьку (колишня назва Дзержинськ) Донецької області.
Після придбання квартири позивач по справі ОСОБА_2 в установленому законом порядку зареєстрував своє право власності на дане нерухоме майно.
На теперішній час в цій квартирі проживає син позивача по справі ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Згідно з довідкою № б/н від 04.09.2017 року КП «Торецьккомсервіс» в зазначеній квартирі зареєстрований колишній власник квартири ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Даний факт також підтверджено інформацією з військово цивільної адміністрації від 09.10.2017 року № вх.449-02/15 про місце реєстрації.
Факт того, що відповідач ОСОБА_3 не проживає за місцем своєї реєстрації понад встановлені чинним законодавством строки також підтверджено актом вуличного комітету від 18.09.2017 року.
З огляду на це, суд зазначає наступне.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь який час.
Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі 6-709цс16.
Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що позивач по справі ОСОБА_2, будучи новим власником квартири, правомірно звернувся до суду з позовом про усунення порушень свого права власності шляхом визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, оскільки він не є членом його сімї та не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з позивачем по справі і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи.
Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, тому підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 60, 212, 224 ЦПК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 383, 391, 405 ЦК України, суд,
Позовні вимоги задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Торецьк (колишня назва Дзержинськ), вул. Шахтарів (колишня назва Свердлова)АДРЕСА_3.
Заочне рішення може бути переглянуте Дзержинським міським судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції або Дзержинським міським судом за наслідками розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

Позивачем рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: