Провадження № 2/369/369/17
РІШЕННЯ

Іменем України

11 жовтня 2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Усатова Д.Д.,

при секретарі Кузьменко О.П,.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «ЦЕНТРОБУД» та Головне територіальне управління юстиції у Київській області про визнання майнових прав на об»єкт будівництва на підставі інвестиційного договору , -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «ЦЕНТРОБУД» та Головне територіальне управління юстиції у Київській області про визнання майнових прав на об»єкт будівництва на підставі інвестиційного договору.

Заявлені позовні вимоги мотивував тим, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 з 29 листопада 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії 1-БК № 073761 від 29 листопада 2008 року, видане виконавчим комітетом Вишневої міської рада Києво-Святошинського району Київської області.

29 березня 2014 року, між TОB «Інвестиційно-будівельна компанія «ЦЕНТРОБУД» () в особі директора ОСОБА_4, що діяв на підставі Статуту, з однієї сторони, та відповідачкою, ОСОБА_2 діючою за згодою позивача, з другої сторони, укладено договір №68/125 купівлі-продажу майнових прав на квартиру.

Предметом договору є купівля-продаж майнових прав на об'єкт нерухомості - квартиру, визначену в п. 1.2 даного договору, розташовану в об'єкті будівництва - житлово-офісному комплексі з вбудовано-прибудованими приміщеннями за будівельною адресою: вулиця Південна 5-Б у м. Вишневе Київської області, який будувався на земельній ділянці, що надана Вишневою міською радою Києво-Святошинського району Київської області на підставі договору найму земельної ділянки від 28 вересня 2005 року житлово-будівельному кооперативу «Янтар», які продавець зобов»язувався передати у власність покупцю, а покупець в свою чергу, зобов»язується сплатити продавцю обумовлену договором ціну майнових прав на об»єкт нерухомості.

Ціна майнових прав на обєкт нерухомості за цим договором складала 451512,00 грн. в тому числі ПДВ (20%) 75252,00 грн. Ціна продажу майнового права на один кв. м. площі становить 7200,00 грн., в т.ч. ПДВ (20%) -1200,00 грн.

Сторонами за договором було встановлено, що до «04» квітні 2014 року покупець зобов'язується сплатити продавцю вартість частини договору у розмірі 406360,80 грн., в тому числі ПДВ 67726,80 грн. шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця, зазначений в розділі 7 даного договору.

Згідно до умов договору купівлі продажу майнових прав №68/125 від 29.03.2014 року укладеного між ТОВ «ІБК «ЦЕНТРОБУД» та ОСОБА_2 на розрахунковий рахунок продавця від ОСОБА_2 платежі за майнові права надходили у такому порядку та строки: 02.04.2014 року за платіжним документом ПН 6628333 перераховано 149000,00 грн.; 03.04.2014 року за платіжним документом 1808РБ 140930001 перераховано 302512,00 грн. Станом на 03.04.2014 року відповідачкою за рахунок спільно нажитих під час шлюбу коштів було повністю виконано грошові зобов»язання перед ТОВ «ІБК» Центробуд».

Позивач наголошує, що в супереч його інтересам та відсутності повноважень, ОСОБА_2 повідомила ТОВ «ІБК» ЦЕНТРОБУД», що за договором про відступлення прав вимоги № 968/125-В від 31 жовтня 2014 року, вона відступила ОСОБА_3, право вимоги замість ОСОБА_2 від продавця ТОВ «ІБК» ЦЕНТРОБУД», майнових прав на об»єкт нерухомого майна. Ціна майнових прав на обєкт нерухомості за ним договором складає 451512,00 грн., в тому числі ПДВ (20%) 75252,00 грн. Ціна продажу майнового права на один квадратний метр площі становить 7200,00 грн., в т.ч. ПДВ (20%) - 1200,00 грн., що виникло на підставі договору купівлі-продажу майнових прав на об'єкти нерухомості № 68/125 від 28 березня 2014 р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «ЦЕНТРОБУД» та ОСОБА_2

В подальшому відповідачка ОСОБА_3, після завершення будівництва об'єкта нерухомого майна та отримання від продавця правовстановлюючих документів зареєструвала на себе право власності на квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження обєктів нерухомого майна щодо обєктів нерухомого майна від 14 вересня 2015 року.

Посилаючись на викладене вище та норми закону, позивач просила суд визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія та номер СТА 875551 (39944941) видане 01 травня 2015 року ОСОБА_5, державним реєстратором реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області щодо реєстрації права власності за ОСОБА_3, на квартири АДРЕСА_2, в м Вишневе у Києво-Святошинському районі Київської області.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний № НОМЕР_1, право власності на майнові права на обєкт будівництва 1/2 частини двохкімнатної квартири АДРЕСА_3, загальною площею 62,4 кв. м., житловою площею -31,8 кв.м., розташовану на 12 поверху будинку.

У ході судового розгляду позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, де просив суд: визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія та номер СТА 875551 (39944941) видане 01 травня 2015 року ОСОБА_5, державним реєстратором реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області щодо реєстрації права власності за ОСОБА_3, на квартиру АДРЕСА_2, в м Вишневе Києво- Святошинського району Київської області.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний № НОМЕР_1, право власності 1/2 частини двохкімнатної квартири АДРЕСА_3, загальною площею 62,4 кв. м., житловою площею -31,8 кв.м., розташовану на 12 поверху будинку.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

В судовому засіданні відповідачі та їхній представник проти задоволення позовних вимог заперечували в повному обсязі.

В судове засідання Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «ЦЕНТРОБУД» та Головне територіальне управління юстиції у Київській області своїх представників не направило, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Суд, заслухавши представника позивача, відповідачів та їхнього представника, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено в судовому засіданні, 29.03.2014 року між ТОВ «Інвстиційно-будівельною компанією «Центробуд» в особі директора ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір № 68/125 купівлі-продажу майнових прав на квартиру за умовами якого Продавець продає, а Покупець купує Майнові права на Об'єкт нерухомості: квартира будівельний № 125, кількість кімнат: 2, загальна площа: 62,71 кв.м., поверх 12, секція А, в об»єкті будівництва житлово-офісному комплексі з вбудовано- прибудованими приміщеннями за будівельною адресою: вул. Південна, 5-б у м. Вишневе Київської області, що будується на земельній ділянці, що надана Вишневою міською радою Києво-Святошинського району Київської області на підставі договору найму земельної ділянки від 28 вересня 2005 року житлово-будівельному кооперативу «Янтар».

31.10.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір № 68/125-В про відступлення прав вимоги, за умовами якого до цесіонарія (ОСОБА_3С.) переходить право вимагати замість цедента (ОСОБА_2В.) від боржника отримання майнових прав на об»єкт нерухомості з такими характеристиками: будівельний № 125, кількість кімнат: 2, загальна площа: 62,71 кв.м., поверх 12, секція А.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія та номер СТА 875551 (39944941) виданого 01.07.2015 року належить квартира № 125 загальною площею 62,4 кв.м., житловою площею 31,8 кв.м., розташована за адресою: м. Вишневе, вул. Південна, буд.5 б.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Відповідно до ч.1 ст.190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Згідно з ч. 2 ст. 190 ЦК України майнові права визнаються речовими правами.

Згідно ст.3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та права вимоги.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважаться набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації - з моменту прийняття його до експлуатації, а в разі, коли право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Т ак, в судовому засіданні позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст.58-59 ЦПК України на підтвердження обставин, на які він посилається в обгрунтування своїх позовних вимог.

Так, позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання за ним права власності на 1/2 частини двохкімнатної квартири.

Свідоцтво про право власності не квартиру було отримано ОСОБА_3 на підставі договору про відступлення прав вимоги укладеного 31.10.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Інвестиційний договір, на який посилається позивач, як на підставу виникнення прав на майно, що заявляються ним, виконано у повному обсязі та розрахунки за ним закрито.

Договір про відступлення прав вимоги № 68/125-В від 31.10.2014 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який був підставою для виникнення у ОСОБА_3 права власності нерухоме майно, що підтверджується свідоцтвом, яке оспорюється позивачем, є чинним.

Протягом розгляду справи в суді вимог щодо визнання договору про відступлення прав вимоги стороною позивача не заявлялось.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд наголошує на тому, що при вирішенні цього спору необхідно з'ясувати питання про захист якого саме права позивача йдеться. Так, позивач звернувся до суду з позовом про визнання майнових прав на об»єкт будівництва на підставі інвестиційного договору.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України).

Захист цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України, відповідно до частини другої якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права;

визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Цей перелік не є вичерпним, тому суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Однак, суд наголошує на тому, що рішення суду має бути дієвим і досягати мети - захисту прав особи. Ймовірне судове рішення про визнання завідомо неправильними висновків експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи ніяким чином не зможе призвести до захисту прав позивача і не вплине на обсяг її прав і свобод.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Тому, з'ясувавши характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача, суд дійшов висновку про неможливість його захисту в обраний позивачем спосіб.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «ЦЕНТРОБУД» та Головне територіальне управління юстиції у Київській області про визнання майнових прав на об»єкт будівництва на підставі інвестиційного договору не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 60, 88, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Усатов Д.Д.