У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Бондаренко Н.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання Москалик Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укртелеком" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Укртелеком", публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Рівненської філії ПАТ "Укртелеком", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_2 державного майна України, обєднана профспілкова організація публічного акціонерного товариства "Укртелеком", товариство з обмеженою відповідальністю "ЕСУ", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: директор публічного акціонерного товариства "Укртелеком" ОСОБА_3, директор Рівненської філії публічного акціонерного товариства "Укртелеком" ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування наказу та поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ "Укртелеком", ПАТ "Укртелеком" в особі Рівненської філії ПАТ "Укртелеком", треті особи, що не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 державного майна України, обєднана профспілкова організація ПАТ "Укртелеком», ТзОВ "ЕСУ", треті особи, що не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача директор ПАТ "Укртелеком" ОСОБА_3, директор Рівненської ПАТ "Укртелеком" ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування наказу та поновлення на роботі - задоволено повністю.

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/971/2017 Головуючий у 1 інстанції : Кучина Н.Г. Доповідач : Григоренко М.П.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 579 від 23.12.2016 року Рівненської філії ПАТ "Укртелеком".

Поновлено ОСОБА_1 на роботі з 26 грудня 2016 року на посаді начальника відділу правового забезпечення Рівненської філії ПАТ "Укртелеком".

Стягнуто з ПАТ "Укртелеком" на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати за надану правову допомогу в розмірі 10200 грн.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ПАТ «Укртелеком» покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що Обєднана профспілкова організація ПАТ «Укртелеком» визнала факт її повідомлення про намічувані звільнення та проведення консультацій.

Вимоги ч.3 ст. 22 Закону України «Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності» та п. 3.1. Колективного договору Товариства регулюють правовідносини між Товариством та первинною профспілковою організацією Товариства, та наслідком їх порушення не може бути поновлення працівника на роботі, так як останні не регулюють порядок звільнення працівника.

ПАТ «Укртелеком» 27 липня 2016 року повідомляло Обєднану профспілкову організацію про заплановані звільнення працівників у звязку зі скороченням чисельності та штату працівників.

Профспілкова організація в порядку вимог ст. 43 КЗпП України надала згоду на звільнення ОСОБА_1, що додатково підтверджує відсутність будь-яких порушень порядку його звільнення, в тому числі щодо повідомлення профспілки про таке скорочення (витяг з постанови №П-3-10 від 08.12.2016р. засідання президії Комітету профспілкової організації Рівненської філії ПАТ «Укртелеком»).

Порядок звільнення працівників, визначений виключно нормами КЗпП України та не передбачає обовязку роботодавця повідомляти профспілку про заплановане звільнення працівників не менше ніж за три місяці, окрім обовязку повідомити безпосередньо працівника про звільнення не менш ніж за два місяці (ст.49-2 КЗпП України), що по відношенню до ОСОБА_1 Товариством було виконано.

Крім того, в матеріалах справи містяться докази, і це підтвердив сам ОСОБА_1, про те, що одночасно з попередженням про звільнення та до моменту звільнення, йому було запропоновано для розгляду переліки всіх вакантних посад ПАТ «Укртелеком» станом на 14.10.2016р. 24.10.2016р., 14.11.2016р., 28.11.2016р., 05.12.2016р., 19.12.2016р. Вказані переліки містили ряд вакантних посад, які відповідають кваліфікації ОСОБА_1, зокрема: посади старших юрисконсультів (ВПЗ м. Київ), старший юрисконсульт та юрисконсульт (ВПЗ м. Дніпропетровськ), а також інші посади, які відповідали кваліфікації позивача та не потребували будь-якої спеціалізації для виконання роботи по ним.

ОСОБА_1 від запропонованих вакантних посад відмовився, про що свідчить його підпис на документі «Щодо відмови від переведення на іншу роботу» від 26.12.2016 року.

Вважає, що Товариство в повному обсязі забезпечило можливість реалізації позивачем свого права на працю.

Підставою для звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст. 40 КЗпП України був наказ Товариства № 710 від 11.10.2016 року «Про внесення змін до організаційної структури та штатного розпису Рівненської філії ПАТ «Укртелеком», в п.1 якого зазначено: «Скоротити з 12.12.2016 року посаду Начальника відділу правового забезпечення Рівненської філії ПАТ «Укртелеком», в звязку з чим скорочувалась виключно одна штатна одиниця начальника відділу правового забезпечення Рівненської філії Товариства, яку займав саме ОСОБА_1

Вважає, що при звільненні позивача не було порушено вимог ст. 42 КЗпП України.

Також вказує, що судом було грубо порушено норми процесуального законодавства щодо долучення в судовому засіданні 03.04.2017 року до матеріалів справи листка непрацездатності, згідно якого ОСОБА_1 був непрацездатним в період з 23.12.2016 року по 30.12.2016 року.

Жодних обставин, які б свідчили про неможливість надання вказаного доказу (листка непрацездатності) до початку розгляду справи по суті позивачем не було доведено, як і судом не було зясовано наявність таких обставин, в звязку з чим Товариство та інші сторони були позбавлені можливості використання всіх можливих процесуальних заходів щодо спростування обставин тимчасової непрацездатності позивача станом на дату звільнення.

Станом на 26.12.2016 року від позивача не надходило жодних повідомлень про його непрацездатність, у період з 23.12.2016р. по 26.12.2016р. позивач перебував на робочому місці, що підтверджується копією табелю обліку робочого часу, виплатою позивачу заробітної плати за цей період та підписанням ОСОБА_1 у день звільнення документів, а саме: про ознайомлення 26.12.2016 року з наказом про звільнення, підпис позивача 26.12.2016 року на документі «Щодо відмови від переведення на іншу роботу від 26.12.2016р.» та особистим отримання трудової книжки 26.12.2016 року.

Вважає, що ОСОБА_1, не повідомивши роботодавця про стан тимчасової непрацездатності на час звільнення, а також не зазначивши даний факт у позовній заяві, діяв із прямим умислом приховати від роботодавця інформацію щодо його тимчасової непрацездатності, знаючи про негативні наслідки звільнення працівника у період тимчасової непрацездатності, що свідчить про недобросовісність позивача.

Крім того, стягнуті судом витрати на правову допомогу в розмірі 10200 грн. є недоведеними та завищеними, зважаючи на обєм матеріалів справи (2 томи) та документи, які складені адвокатом.

Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача вказує, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

В ході апеляційного розгляду справи представники ПАТ «Укртелеком» - ОСОБА_5, ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Позивач та його представник адвокат ОСОБА_7 просили відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник третьої особи ОСОБА_8 заявив, що у вирішенні апеляційної скарги покладається на розсуд суду.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та поновлюючи його з 26 грудня 2016 року на посаді начальника відділу правового забезпечення Рівненської філії ПАТ "Укртелеком", суд першої інстанції виходив із того, що позивача було звільнено із роботи із порушенням вимог пункту 1 частини 1 та 3 статі 40, частин 1,2,3 ст. 49-2 КЗпП України і частини 3 ст. 22 Закону України «Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності».

Даний висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, наявним у справі доказам та ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення обґрунтувань, які вказані у запереченнях на позов, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.

Як при зверненні до суду, так і в ході розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції, позивач послідовно стверджував, що його звільнення з роботи на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України було проведено незаконно, так як його посаду було штучно ліквідовано через те, що він неодноразово ставив питання про порушення відповідачем щодо нього законодавства про оплату праці і вимагав усунення цих порушень.

Після попередження про його наступне звільнення, на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, відповідач дійсно пропонував йому іншу роботу, але це було зроблено для видимості, оскільки йому пропонувались не всі вакантні посади, а лише вибірково, а також йому не надавалась будь-яка інформація щодо оплати праці за цими посадами, у звязку із чим він був позбавлений можливості зробити для себе той чи інший вибір, так як вищевказаний чинник для нього був дуже істотним, з приводу чого він подавав своєму керівництву відповідну письмову заяву.

На переконання колегії суддів, сторона відповідача не спростувала належними та допустимими доказами вищевказані твердження ОСОБА_1, які не є голослівними, оскільки підтверджуються фактичними обставинами справи та наявними матеріалами справи.

Відповідно до розяснень, які містяться в пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

ПАТ «Укртелеком» не надало переконливих доказів того, що скорочення посади позивача відбулось не штучно, а внаслідок системних та послідовних змін в організації виробництва товариства.

Маючи відділи правового забезпечення у всіх філіях ПАТ «Укртелеком» на території України, сторона відповідача не надала будь-яких доказів того, що ліквідація посади начальника відділу правового забезпечення мала місце також і в інших філіях, а не тільки в Рівненській філії.

Наголошуючи на тому, що керівництво ПАТ «Укртелеком» має право виключно на свій особистий розсуд приймати рішення щодо проведення організаційних заходів та скорочувати ті чи інші посади, сторона відповідача не спромоглась уточнити в ході судового розгляду справи те, а які ж саме обєктивні причини спонукали ПАТ «Укртелеком» ліквідувати посаду начальника відділу правового забезпечення лише у Рівненській області, залишивши інших працівників цього відділу на своїх посадах, але без безпосереднього керівника та без попереднього внесення будь-яких змін до Положення про відділ правового забезпечення Львівської філії ПАТ «Укртелеком».

Наполягаючи на дотриманні відповідачем положень ч.3 ст. 22 Закону України «Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності» та п. 3.1. Колективного договору, з посиланням на протокол спільної зустрічі 27 липня 2016 року уповноважених представників Обєднаної профспілкової організації ПАТ «Укртелеком» та адміністрації ПАТ «Укртелеком» з питань щодо запланованого скорочення штату та чисельності працівників Товариства (т. 2 а.с. 180), представники відповідача не змогли надати будь-які ґрунтовні пояснення з приводу того, чому в ході вищевказаної зустрічі не відбулось обговорення питання про заплановане майбутнє скорочення посади начальника відділу правового забезпечення Рівненської філії ПАТ «Укртелеком».

До твердження представників сторони відповідача про те, що у вищевказаному протоколі не були зазначені всі посади, які підлягали скороченню, з обєктивних причин, оскільки такий перелік є дуже великим, колегія суддів ставиться критично, оскільки не вважає посаду начальника відділу правового забезпечення менш відповідальною та значимою для ПАТ «Укртелеком», ніж ті, які конкретно перелічені у цьому протоколі ( маляр/штукатур, діловод, черговий по гуртожитку, каштелян, тощо).

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порядку виконання приписів статті 10 ЦПК України, щодо сприяння судом всебічному і повному зясуванню обставин справи та реалізації сторонами своїх прав, в ході апеляційного розгляду справи стороні відповідачів було запропоновано надати вичерпну інформацію щодо штатного розпису, який існував в ПАТ «Укртелеком» в період звільнення позивача з роботи, а також відомості про всі вакантні посади в цей же період, які також мали направлятись до відповідного Центу зайнятості населення, з тим, щоб інша сторона та суд мав можливість самостійно переконатись у тому, що ОСОБА_1, в період вирішення питання про його звільнення з роботи, були запропоновані всі вакантні посади, а не вибірково, але такої інформації суду так надано і не було.

Відповідно до трудового законодавства України заробітна плата працівника відноситься до істотних умов праці, а тому пропонування відповідачем позивачу інших посад, у звязку із скороченням посади начальника відділу правового забезпечення Рівненської філії ПАТ «Укртелеком», без надання ОСОБА_1 належної інформації про систему оплати по цим посадам, на розсуд колегії суддів, свідчить про те, що відповідач підійшов до цього питання формально і фактично позбавив позивача можливості зробити свідомий вибір з даного приводу, чим порушив гарантії працівника, закріплені в статті 29 Закону України «Про оплату праці».

Колегія суддів вважає безпідставним посилання сторони відповідача на те, що у звязку із скороченням посади начальника відділу правового забезпечення Рівненської філії ПАТ «Укртелеком» не повинно було зясовуватись питання щодо наявності у ОСОБА_1 права для переважного залишення на роботі, оскільки як вбачається із матеріалів справи ПАТ «Укртелеком» має структурні підрозділи по всіх областях України, в яких також передбачені посади начальників відділів правового забезпечення, а тому відповідач мав розглянути це питання не лише в межах штатних одиниць Рівненської філії ПАТ «Укртелеком», а всього Товариства, що ним зроблено не було.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 квітня 2017 року підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так як, апеляційна скарга ПАТ «Укртелеком» відхилена, тому, на розсуд колегії суддів, з останнього на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, в розмірі 2400 грн, які складаються із витрат на правову допомогу і які належним чином документально підтверджені.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укртелеком" відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 квітня 2017 року залишити без змін.

Стягнути із публічного акціонерного товариства "Укртелеком" на користь ОСОБА_1 2400 грн., в рахунок відшкодування судових витрат, повязаних із оплатою правової допомоги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : Н.В. Бондаренко

ОСОБА_9