Справа № 681/1741/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року

Полонський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого судді Горщар А.Г.

з участю секретарів Будника Д.О., Калінки А.А.

позивача, його представників ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3 та представника міської ради ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полонне цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 міської ради Хмельницької області, третіх осіб: відділу у ОСОБА_6 районі Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області, відділу з організації надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру ОСОБА_6 райдержадміністрації Хмельницької області про визнання незаконними та скасування рішення органу місцевого самоврядування, державного акту на право власності на земельну ділянку,

встановив:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом. в якому із врахуванням змін та доповнень, просив визнати незаконним та скасувати: рішення ОСОБА_6 міської ради від 19 квітня 2000 року № 409 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» в частині передачі для ОСОБА_7 у приватну власність земельної ділянки, розташованої в м. Полонне по вул. Лесі Українки, 128, Хмельницької області, площею 0,12 га, з яких 0,10 га для обслуговування житлового будинку та 0,02 га для ведення господарства; державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХМ № 027107, виданий на ім`я ОСОБА_7 на підставі рішення ОСОБА_6 міської ради від 19 квітня 2000 року № 409, площею 0,113 га, що розташована за вказаною адресою.

В обґрунтування позову зазначав, що він являється власником 22,5 % частин житлового будинку, розташованого в м. Полонне по вул. Лесі Українки, 128. В 2016 року після його звернення з питання приватизації земельної ділянки для обслуговування належної для нього частини будинку дізнався, що власником всієї земельної ділянки являється ОСОБА_8, а в ході судового розгляду для нього стало відомо, що його мати ОСОБА_7 у 2000 році здійснила приватизацію земельної ділянки загальною площею 0,1130 га, розташовану в м. Полонне по вул. Лесі Українки, 128, із якої 0,10 га для обслуговування житлового будинку та 0,013 га для ведення особистого підсобного господарства, та в послідуючому ОСОБА_7 подарувала вказану земельну ділянка для свого чоловіка ОСОБА_8, а останній подарував її для своєї дочки ОСОБА_3. Вважає, що проведення приватизації земельної ділянки здійснене незаконно, оскільки не було враховано його право на користування спірною земельною ділянкою.

В судовому засіданні позивач та його представники позов підтримали.

Відповідачка ОСОБА_9 та представник ОСОБА_6 міської ради ОСОБА_4 заперечили позовні вимоги, зазначивши, що передача згаданої земельної ділянки у власність для ОСОБА_7 здійснена законно. Крім цього, ОСОБА_4 вказала, що позивачем пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Представники третіх осіб в судові засідання не зявились.

Заслухавши пояснення сторін, представників третіх осіб, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, позов слід задовольнити.

Встановлено, що 30.06.1964 року після смерті ОСОБА_10 для його дружини ОСОБА_11 та сину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування перейшло у власність в рівних частинах по 22,5 % домоволодіння, що знаходиться в м. Полонне по вул. Леніна № 47 (нині вул. ЛесіУкраїнки № 128), після чого для ОСОБА_11 та ОСОБА_5 стало належати відповідно 3375/10000 та 1120/10000 частин згаданого домоволодіння.

Наведені обставини підтверджуються даними свідоцтва про право на спадщину по закону, виданого ОСОБА_6 державною нотаріальною конторою 30.06.1964 року, а також довідки-характеристики від 11.04.1997 року № 111.

Рішенням ОСОБА_6 міської ради від 19 квітня 2000 року № 409 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» для ОСОБА_7 передано у приватну власність земельну ділянку, розташовану в м. Полонне по вул. Лесі Українки, 128, Хмельницької області, площею 0,12 га, з яких 0,10 га для обслуговування житлового будинку та 0,02 га для ведення господарства, а 20.11.2000 року для ОСОБА_7 видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХМ № 027107 площею 0,113 га, що розташована за вищевказаною адресу.

05.06.2010 року ОСОБА_7 відповідно до договору дарування, посвідченого нотаріусом ОСОБА_6 державної нотаріальної контори, подарувала для свого чоловіка ОСОБА_8 належні для неї 3375/10000 частин вищезазначеного жилого будинку з надвірними спорудами.

01.10.2010 року ОСОБА_8 на підставі вказаного договору дарування були видані державні акти на право власності на земельні ділянки відповідно площами 0,10 га за цільовим призначенням обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та 0,0131 га для ведення особистого селянського господарства, розташовані в м. Полонне, по вул. Лесі Українки, 128.

28.12.2012 року ОСОБА_7 померла.

11.08.2015 року ОСОБА_8, відповідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_12, подарував для відповідачки ОСОБА_3 вищезгадані земельні ділянки.

Вирішуючи питання законності проведення безоплатної передачі для ОСОБА_7 у власність спірної земельної ділянки, суд виходить із такого.

Відповідно до ст.6 ЗК України 1990 року, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема для ведення особистого підсобного господарства, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка).

Згідно ч.4 ст.17 названого Кодексу передача у власність вказаних земельних ділянок провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки.

Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо).

Як вбачається із даних державного акту про право власності ОСОБА_7 на згадану земельну ділянку, для неї перейшла у власність також і земельна ділянка, на якій розташована частина житлового будинку, належна для ОСОБА_5, що сторонами визнається.

Останній, згідно до положень ч.2 ст.90 ЗК України 1970 року та ч.2 ст.30 ЗК 1990 року, після отримання ним у власність частини вищевказаного будинку, набув також право користування частиною земельної ділянки для його обслуговування.

Разом з тим, ОСОБА_6 міська рада при прийняті оскаржуваного рішення не врахувала наявність права користування земельною ділянкою ОСОБА_5, передавши її всю у власність для ОСОБА_7, чим порушила права позивача.

Відповідно до ч.3 ст. 52 ЗК України 2001 року захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Таким чином, суд знаходить, що рішення ОСОБА_6 міської ради від 19 квітня 2000 року № 409 в частині передачі у власність для ОСОБА_7 вищезгаданої земельної ділянки прийняте з порушенням вказаних вимог Закону, а відтак його слід визнати недійсним.

Також є недійсним та підлягає скасуванню вищезазначений державний акт про право власності ОСОБА_7 на спірну земельну ділянку.

Щодо строку позовної давності суд зазначає про таке.

Відповідно до ст.71 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), що була чинна на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення свого права (ст.76 ЦК УРСР).

Згідно із ч.2 ст.80 ЦК Української РСР якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Також за положеннями ч.1 ст.261 ЦК України 2003 року перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За позицією позивача та його представників, ОСОБА_5 не був обізнаний та не міг знати, що ОСОБА_7 в 2000 році здійснила приватизацію земельної ділянки для обслуговування жилого будинку, в якому він являється співвласником.

Про наявність оскаржуваного рішення міської ради та державний акт про право власності ОСОБА_7 на спірну земельну ділянку він дізнався лише в ході судового розгляду, після чого уточнив свої позовні вимоги.

Відповідачі, заперечуючи позов, не довели, що ОСОБА_5 знав або повинен був знати про отримання ОСОБА_7 в 2000 року у власність в порядку приватизації згаданої земельної ділянки.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що право на позов у позивача виникло в 2017 році, коли до матеріалів справи відповідачка ОСОБА_3 надала державний акт про право власності ОСОБА_7 на спірну земельну ділянку, а відтак ОСОБА_5 не може визнаватись таким, що пропустив строк позовної давності.

Згідно до ст.88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_6 міської ради підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору.

Керуючись наведеним, ст.ст.10, 60, ч.3 ст.209, ст.ст.212 215, 294 ЦПК України суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати недійсними та скасувати:

рішення ОСОБА_6 міської ради від 19 квітня 2000 року № 409 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» в частині передачі для ОСОБА_7 у приватну власність земельної ділянки, розташованої в м. Полонне по вул. Лесі Українки, 128, Хмельницької області, площею 0,12 га, з яких 0,10 га для обслуговування житлового будинку та 0,02 га для ведення господарства;

державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХМ № 027107, виданий на ім`я ОСОБА_7 на підставі рішення ОСОБА_6 міської ради від 19 квітня 2000 року № 409, площею 0,113 га, що розташована в м. Полонне по вул. Лесі Українки, 128, Хмельницької області, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2118 від 20 листопада 2000 року.

Стягнути з ОСОБА_6 міської ради на користь ОСОБА_5 551 грн. 20 коп. понесених судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Хмельницької області шляхом подачі до суду першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а учасниками, які не були присутні в судовому засіданні при проголошенні протягом цього ж строку з дня отримання його копії.

Головуючий: