Справа № 236/3153/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2017 м. Лиман

Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Бікезіної О.В.,

за участю секретаря Снігирьової О.Ю.,

заявника ОСОБА_1,

свідка ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Лиман цивільну справу, в порядку окремого провадження, за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Лиманський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про встановлення факту народження дитини, -

ВСТАНОВИВ:

01 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту народження дитини.

Зазначив, що його дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, 08 серпня 2008 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. На тимчасово окупованій території у місті Донецьку, в КУ «Центральній міській клінічній лікарні № 6 міста Донецька» від сумісного життя у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася дитина чоловічої статі, про що свідчить лікарське свідоцтво про народження № 1293, видане 13.10.2017 року.

Але, відповідно до Розпорядження КМУ від 07.11.2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», м. Донецьк є населеним пунктом, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження. Таким чином, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану на тимчасово окупованій території не має змоги.

Заявник звернулася до Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану з проханням зареєструвати народження дитини, але в проведенні державної реєстрації народження їй було відмовлено, оскільки медичне свідоцтво не відповідає формі, визначеній наказом Міністерством охорони здоров'я України від 08.08.2006 року №545.

Зазначає, що він бажає зареєструвати дитину та отримати свідоцтво про народження на території України та змушений звернутися до суду, просить встановити факт народження дитини.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 надав пояснення аналогічні викладеним у заяві, підтримав заявлені вимоги, просив встановити факт народження онука. Додатково пояснив, що донька перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2008 року, вага дитини при народженні була 3990 г.

Представник заінтересованої особи Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, надав заяву в якій просив справу розглянути без участі представника (а.с. 23).

Заінтересовані особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до суду не прибули, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначили, що самостійно не зверталися до суду з аналогічною заявою, просили суд встановити факт народження їх сина (а.с.25).

Свідок ОСОБА_2 суду показав, що знає родину заявника близько дев'яти років. Суду показав, що бачив ОСОБА_4 влітку 2017 року вагітною, знає, що ІНФОРМАЦІЯ_6 вона народила хлопчика у м. Донецьку.

Всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, вислухавши заявника, свідка, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив фактичні обставини і прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, про що Куйбишевським відділом ЗАГС м. Донецьк, видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1, актовий запис № 1612. В свідоцтві про народження її батьками зазначено: батько - ОСОБА_1, мати - ОСОБА_6 (а.с. 10).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 08.08.2008 року, що видане відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, 08 серпня 2008 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище «ОСОБА_4» (а.с.12).

Тобто, заявник ОСОБА_1 є батьком заінтересованої особи ОСОБА_4

Згідно відмітки у паспорті громадянина України серії НОМЕР_3, виданого 23 травня 2015 року Слов'янським МВ ГУДМС України в Донецькій області, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Згідно відмітки у паспорті громадянина України серії НОМЕР_5, виданого 05 листопада 2002 року Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 7).

Згідно відмітки у паспорті громадянина України серії НОМЕР_4, виданого 09 вересня 2008 року Кіровським РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області, ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 8).

Згідно лікарського свідоцтва про народження № 1293, виданого 13 жовтня 2017 року КУ «Центральній міській клінічній лікарні № 6 міста Донецька», ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 народила хлопчика вагою 3990 г, пологи другі (а.с. 16).

Також, заявник підтверджує факт народження дитини копією обмінної карти (а.с. 13-14), випискою з медичної карти амбулаторного хворого (а.с. 15).

Відповідно до ч.1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров"я про народження дружиною дитини.

Згідно ст. 7 Закону України "Про громадянство України" особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Відповідно до ч. 1 ст. 144 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Заявник вказує, що його дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, народила дитину в м. Донецьк Донецької області, яке на теперішній час є тимчасово окупованою територією.

Відповідно до Розпорядження КМУ від 07.11.2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Донецьк Донецької області є населеним пунктом, на території якого органи державної влади не здійснюють свої повноваження.

Наказом Міністерства юстиції України від 17.06.2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», проведення державної реєстрації актів цивільного стану відділом державної реєстрації актів цивільного стану в м. Донецька Донецької області тимчасово призупинено.

Заявник звертався до Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану з проханням зареєструвати народження дитини, але в проведенні державної реєстрації народження йому було відмовлено, оскільки медичне свідоцтво не відповідає формі, визначеній наказом Міністерством охорони здоров"я України від 08.08.2006 року № 545 (а.с. 17).

Відповідно до п.7 ч.1ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками, або іншими законними представниками дитини до суду за межами такої території України, яка розглядається невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Стаття 3 СК України передбачає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Коло осіб, які знаходяться між собою у сімейних стосунках, перераховується у ст. 2 СК України (подружжя, батьки, діти, усиновлювачі та усиновлені, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, рідні брати та сестри, мачуха, вітчим, падчерка, пасинок).

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Згідно зі ст. 14 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації народження дитини.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану",якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Суд сприймає надане заявником лікарське свідоцтво про народження № 1293, видане 13.10.2017 року КУ «Центральній міській клінічній лікарні № 6 міста Донецька», як носії конкретної інформації факту народження ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6 в медичному закладі дитини чоловічої статі, при цьому не може визнати його належним та допустимим доказом, оскільки відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження особи для реалізації особистих немайнових прав заявника, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справи у порядку статті 257-1 ЦПК України.

Суд вважає, що досліджені судом докази: надані заявником копію обмінної карти, виписки з медичної карти амбулаторного хворого, показання свідка, у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду заявником обґрунтовано доведені ті обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог, а також про неможливість одержання свідоцтва про народження дитини іншим шляхом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини є законними, обґрунтованими і підлягають задоволенню. Встановлення вказаного факту для заявника має юридичне значення, оскільки дозволяє йому реалізувати право на державну реєстрацію народження дитини.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 212-215, 256, 259 ЦПК України, ст. 122, 144 Сімейного кодексу України, ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: Лиманський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3, ОСОБА_4, про встановлення факту народження дитини - задовольнити.

Встановити факт народження ІНФОРМАЦІЯ_6 громадянкою України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебуває в зареєстрованому шлюбі, з громадянином України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, дитини чоловічої статі в м. Донецьк Донецької області, Україна.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною радою України, підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Повний текст рішення виготовлений 02.11.2017 року.

Суддя -