Справа № 2/593/187/2017
Р І Ш Е Н НЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

"11" липня 2017 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої-судді Данилів О.М.

при секретарі Паньків М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бережанах справу за позовом

ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Обрій" про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, вказуючи, що 26 листопада 1997 року між ним та Селянською спілкою " Золотий колос", яка функціонувала в селі Куропатники Бережанського району Тернопільської області, було укладено договір оренди нежитлової будівлі, згідно якого йому було передано в оренду терміном на один рік нежитлову будівлю (адмінбудинок) площею 194,17кв.м, і хоч строк дії договору закінчився ще 25 листопада 1998 року, однак з моменту укладення договору і по теперішній час відповідач ТОВ " Обрій", який є правонаступником селянської спілки " Золотий колос", не вчиняв жодних дій по розірванню договору та не вимагав повернення зазначеної нежитлової будівлі, а так як він протягом дев"ятнадцяти років добросовісно та відкрито користується зазначеною будівлею та протягом вказаного часу підтримує її у належному стані, проводячи її поточні ремонти, звернувся до суду із позовом про визнання за ним права власності на це нерухоме майно за набувальною давністю.

Представник позивача в судове засідання не з"явилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача ТОВ " Обрій" в судове засідання повторно не з"явився, хоч про день та час судового засідання повідомлявся належним чином. Будь-які відомості про неможливість останнього прибути в судове засідання в матеріалах справи відсутні, а тому суд вважає, що чергова неявка у судове засідання представника відповідача без поважних причин не перешкоджає розгляду справи у відповідності до положення ст. 224 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду в порядку, встановленому законом, за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Судом встановлено, що 26 листопада 1997 року між ОСОБА_2 та селянською спілкою " Золотий колос" було укладено договір оренди нежитлової будівлі (адмінбудинку).

Відповідно до п. 1.1 зазначеного договору оренди орендодавець передає орендареві у користування частину належної йому нежитлової будівлі ( адмінбудинок) площею 194,17 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Вказаний факт підтверджується оглянутим в судовому засіданні договором оренди, що був укладений між сторонами 26 листопада 1997 року.

Із оглянутого в судовому засіданні акту прийомки-передачі, який є доповненням до договору оренди від 26 листопада 1997 року, видно, що орендодавець Селянська спілка "Золотий колос" передав орендарю ОСОБА_2 нежитлову будівлю ( адмінбудинок) площею 194,17 кв.м., а саме кімнати: (1-18, 1-19, 1-20, 1-21,1-14, 1-9 та 1-12), які знаходяться за адресою АДРЕСА_1.

Із поданого суду позову видно, що з моменту укладення договору по теперішній час відповідач не вчиняв жодних дій щодо розрівання договору, не вимагав повернення нежитлової будівлі ( адмінбудинку), а також не звертався ні до позивача, ні до суду про зобов"язання звільнити предмет оренди.

Із оглянутої в судовому засіданні довідки, виданої 27 грудня 2016 року ТзОВ " Обрій", завіреної підписом керівника та печаткою зазначеного товариства, видно, що ОСОБА_2 користується частиною нежитлової будівлі ( адмінбудинку) площею 194,17кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1, з моменту укладення договору оренди нежитловї будівлі від 1997 року.

Із долученого до матеріалів справи додатку до статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Обрій", який зареєстрований 21 серпня 2001 року в Управлінні економіки видно, що ТзОВ " Обрій" є юридичною особою і є правонаступником селянської спілки "Золотий колос".

Із наданого суду свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що було видане 7 листопада 2003 року виконавчим комітетом Куропатницької сілької ради, видно, що нежитлова будівля (адміністративний будинок), що знаходиться в АДРЕСА_1 на праві колективної власності належить сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Обрій".

Таким чином факт існування зазначеної адмінбудівлі як нерухомої речі підтверджено належними документами - свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, що був виданий 13 листопада 2003 року Бережанським ОК МБТІ.

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України.

У відповідності до п.9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Цим же пунктом вказаної Постанови визначено, що право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.

Ураховуючи положення п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила ст. 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що Цивільний кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення ст. 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Пунктом 10 вищевказаної Постанови зазначено, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником ( оренди, зберігання), то якщо після закінчення строку договору власник не пред"явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п"ятнадцять років, а на рухоме через п"ять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами ( ст. 344 ЦК України). При цьому строк позовної давності починає обчислюватися з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був установлений самим договором.

Згідно п.13 Постанови можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч.4 ст. 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Право власності (ч.ч.1,2 ст. 328 ЦК України) набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Позивач достовірно довів факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки він добросовісно і відкрито користується нерухомим майном на протязі 19 років. Інших осіб, які б заявляли вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна, не має, а отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, так як є правові підстави для визнання за позивачем ОСОБА_2 права власності за набувальною давністю на нежитлові приміщення: (1-18, 1-19, 1-20, 1-21, 1-14, 1-9 та 1-12) загальною площею 194,17кв.м., що знаходяться в АДРЕСА_1.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 3, 15, 16, 328, 344 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст.ст. 6, 8, 10, 14, 57- 60, 212-215, 224, 228, 292, 294 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на нежитлові приміщення: (1-18, 1-19, 1-20, 1-21, 1-14, 1-9 та 1-12) загальною площею 194,17кв.м., що знаходяться в АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Бережанський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Бережанського

районного суду Тернопільської області Данилів О.М.