Справа № 373/598/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2017 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Керекези Я.І.

при секретарі Олійник Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Переяславі-Хмельницькому справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 ОСОБА_2» до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, -

встановив :

Представник позивача звернувся до суду з позовом, просить стягнути з відповідача збитки в сумі 10000 гривень, нанесених ПАТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2» внаслідок допущеної нестачі грошових коштів під час перебування її на посаді касира ОСОБА_2 районного відділення ПАТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2», та судові витрати по справі. Посилається на те, що відповідач ОСОБА_3 на посаді касира ОСОБА_2 районного відділення ПАТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2» з 12.08.2016 підписала договір про повну матеріальну відповідальність. 23.01.2017 під час ревізії готівки та інших цінностей, які знаходяться в сховищі цінностей ОСОБА_2 районного відділення банку, виявлено нестачу грошових коштів у сумі 10000, які знаходилися у підзвіті відповідача.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4»янов І.Ю. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач та представник відповідача ОСОБА_5 позов не визнали повністю. Посилаються на те, що з 04.01.2017 відповідача було переведено з посади касира на посаду старшого касира ОСОБА_2 районного відділення ПАТ «ОСОБА_6 ОСОБА_2». При цьому, з посадовою інструкцією її не ознайомлювали, договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність не укладали, тому вважають необгрунтованими вимоги позивача до неї.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до наказу ПАТ «ОСОБА_1 банк «Аваль» №1647-к від 11.08.2016 ОСОБА_3 прийнято на роботу на посаду касира тимчасово за її згодою в Дарницьке відділення ПАТ «ОСОБА_1 банк «Аваль» з 12.08.2016 на умовах повної матеріально відповідальності із встановленим терміном випробування до 11.11.2016 (а.с.9).

12.08.2016 між ПАТ «ОСОБА_1 банк «Аваль» з одного боку та ОСОБА_3 з іншого боку з метою зберігання майна, грошових коштів, матеріальних та інших цінностей, що належать банку укладено Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с.13 -14).

Пунктом 3 договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, укладеного 12.08.2016 між ПАТ «ОСОБА_1 банк «Аваль» з одного боку та ОСОБА_3 з іншого боку, передбачено, що у разі незабезпечення з вини працівника збереження переданих йому майна та інших цінностей (розкрадання, недостача, знищення, зіпсування тощо) визначення розміру заподіяної банку шкоди і її відшкодування проводиться відповідно до вимог чинного законодавства.

В пп.1, 5 зазначеного договору визначено, що зобов`язання покладаються на працівника, який обіймає посаду касира, та дія договору розповсюджується на весь час виконання робіт працівником з переданими майном та іншими цінностями за даною посадою.

Посадовою інструкцією касира ОСОБА_2 районного відділення, затвердженою Розпорядженням правління АТ «ОСОБА_1 банк «Аваль» №146/4-РП від 30.08.2012 визначено обов`язки, права, відповідальність та кваліфікаційні вимоги посади касира, з якими ОСОБА_3 ознайомлена під підпис (а.с.15 18).

Відповідно до наказу ПАТ «ОСОБА_1 банк «Аваль» №68-к від 04.01.2017 ОСОБА_3, тимчасово за її згодою, переведено на посаду старшого касира ОСОБА_2 відділення ПАТ «ОСОБА_1 банк «Аваль» з 04.01.2017, з посадовим окладом згідно з штатним росписом (а.с.51).

Посадовою інструкцією старшого касира ОСОБА_2 районного відділення, затвердженою Розпорядженням правління АТ «ОСОБА_1 банк «Аваль» №146/4-РП від 30.08.2012 визначено обов`язки, права, відповідальність та кваліфікаційні вимоги посади старшого касира, з якими ОСОБА_3 ознайомлена під підпис (а.с.15 18).

Однак, в судовому засіданні ОСОБА_3 зазначила, що з наказом про переведення на посаду старшого касира та посадовою інструкцією старшого касира її не ознайомлювали, а підписи, що там містяться, їй не належать.

Оригінал посадової інструкції старшого касира за підписом ОСОБА_3 представник позивача не надав, надав акт АТ ОСОБА_6 ОСОБА_2 районного відділення м.Київ від 29.06.2017 про втрату документа «Посадова інструкція старшого касира модуль касове обслуговування ОСОБА_3П.».

При цьому договір про матеріальну відповідальність з відповідачем при переведенні її з посади касира на посаду старшого касира не був укладений. Дана обставина визнана сторонами.

Наказом ПАТ «ОСОБА_1 банк «Аваль» № 344-к від 20.02.2017 ОСОБА_3 звільнено з роботи 20.02.2017 за згодою сторін (а.с.10).

Згідно з положенням про здійснення касових операцій, організацію контролю за операційно-касовою роботою та дотриманням касової дисципліни №124/5-РП від 30.08.2016, яким визначено дії та процеси, які категорично забороняється здійснювати касирам, останнім категорично заборонено, зокрема: залишати двері операційної каси/касової кабіни відчиненими, залишати ключі у шпаринах замків дверей сховищ цінностей, сейфів, металевих шаф, візків, призначених для зберігання готівки та інших цінностей; при необхідності залишити робоче місце, залишати відкритими вікно видачі, залишати на видному для огляду місці готівку, та інші цінності; залишати після роботи незамкненими та неопечатаними приміщення, сейфи, в яких зберігаються службові документи, цінності, вікно видачі; за відсутності у приміщенні працівників відділення та клієнтів, залишати відкритими кватирки та вікна видачі та інше (а.с.21 24).

На підставі наказу начальника ОСОБА_2 райвідділення ПАТ «ОСОБА_1 банк «Аваль» №68-02/2950 від 23.01.2017 «Про проведення ревізії готівкових коштів та інших цінностей та ОСОБА_2 районному відділенні АТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2» (а.с.25) було проведено ревізію готівки та інших цінностей, які знаходяться в підзвіті ОСОБА_3 станом на 23.01.2017 та складено акт ревізії від 23.01.2017, згідно якого виявлено невідповідність фактичної наявності готівки та інших цінностей, які знаходяться в сховищі цінностей, даним обліку. При перерахунку готівки ревізійна комісія виявила нестачу в розмірі 10000 гривень (а.с.26 27).

Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 06.02.2017 вбачається, що остання 23.01.2017 покидала своє робоче місце, при цьому частина грошей зберігалася в незамкненій шухляді, а ключ від сховища разом з печаткою вона зберігала у приміщенні для переодягання касирів, до якої є вільний доступ всіх співробітників (а.ас.28 -29).

25.01.2017 відповідач подала лист-прохання на ім`я директора з питань роздрібного бізнесу Київської Регіональної дирекції АТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2» лист-прохання, в якому визнала в себе факт нестачі в розмірі 10000 гривень, та просила розбити суму погашення на 5 місяців з кінцевим терміном погашення - 31 травня 2017 (а.с.30).

Відповідно до висновку RBUA_HO_20_F70035 щодо підтвердження підозри на шахрайство від 20.02.2017 встановити, на якому саме етапі виникла нестача грошових коштів не уявляється можливим (а.с.31 32).

Згідно з повідомленням АТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2» №161-1/119 від 09.03.2017 щодо обліку на рахунку 35522951 нестачі касира ОСОБА_7 (Дарницьке РВ), станом на 09.03.2017 на рахунку 35522951 «Нестача касира ОСОБА_7 (Дарницьке РВ)» обліковується фінансова дебіторська заборгованість у сумі 10000 грн. (а.с.33).

Відповідно до Книги обліку готівки операційної каси й інших цінностей Банку, яку розпочато 12.12.2016, мається запис про залишок готівки на 23.01.2017 за підписом ОСОБА_3 (а.с.34 35).

Відповідно до ч.1 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Як передбачено ч.1 ст.134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли , зокрема, між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. За правилами ст.135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідачем та її представником в судовому засіданні не заперечувався факт наявності нестачі зазначеної суми.

Представник позивача не заперечив ту обставину, що з відповідачем при переведенні на посаду старшого касира не було укладено договір про матеріальну відповідальність. При цьому зазначив, що чинне законодавство не зобов`язує переукладати зазначені договори, крім того суттєво обов`язки касира та старшого касира не відрізняються.

Як вбачається з п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 29.12.1992 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» у відповідності зі ст.130 КЗпП відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. Виходячи з вимог ст.15 ЦПК суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 10 ЦПК України).

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Оскільки, при дослідженні договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, укладеного між позивачем та відповідачем 12.08.2016 встановлено, що його дія розповсюджується на весь час виконання робіт ОСОБА_3 з переданими майном та інших цінностей саме за посадою касира, а не старшого касира; договір про матеріальну відповідальність з відповідачем після переведення її на посаду старшого касира не укладався, оригінал посадової інструкції старшого касира з відміткою про ознайомлення ОСОБА_3 позивачем не надано, посилання позивача на ст. 134 КЗпП є безпідставними.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ «ОСОБА_6 ОСОБА_2» про відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_3

Відповідно до ст.88 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову ПАТ «ОСОБА_6 ОСОБА_2» у цій справі у повному обсязі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача понесених ним судових витрат у цій справі

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 ОСОБА_2» до ОСОБА_3 про відшкодування збитків відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Складання рішення в повному обсязі вчинено 03.11.2017.

Суддя Я. І. Керекеза