Справа № 639/6574/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 р. Суддя Жовтневого районного суду м.Харкова Єрмоленко В.Б. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна», третя особа філія Товариства з обмеженою відповідальністю « Єврокар Україна» про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» (надалі ТОВ «Єврокар Україна» ), третя особа філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» про визнання договору фінансового лізингу № 2273 від 17.05.2017 року недійсним, застосування наслідків недійсності договору та стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 85800 грн. та моральної шкоди у розмірі 20000 грн..

Відповідно до ст. 109 ЦПК України, позови до юридичних осіб предявляються в суд за їхнім місцезнаходженням.

В позові ОСОБА_1 вказує на те, що він, як споживач, звільнений від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви, вимоги якої випливають із укладеного ним договору фінансового лізингу, який віднесено до фінансових послуг.

Так, із позовної заяви убачається, що заявлені позивачем вимоги зводяться до: 1. визнання недійсним договору прямого лізингу №2273 від 17.05.2017 року, укладеного ним з ТОВ «Єврокар Україна»; 2. застосування наслідків визнання правочину недійсним у вигляді стягнення з ТОВ «Єврокар Україна» на його користь грошових коштів, сплачених за договором прямого лізингу №2273 від 17.05.2017 року, в сумі 85800 грн. 3. стягнення з ТОВ «Єврокар Україна» на користь позивача моральну (немайнову шкоду) в розмірі 20 000 грн..

У позовній заяві ОСОБА_1 в якості підстави для несплати судового збору та подачі позову до суду за своїм місцем реєстрації посилається на Закон України «Про захист прав споживачів».

Враховуючи те, що між сторонами існували договірні правовідносини, які випливають з договору лізингу і які регулюються главою 58 ЦК України, а тому до даних правовідносин не може бути застосованіположення ЗУ «Про захист прав споживачів».

Судом визначено, що відповідно до розяснень, які містяться у п.31 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про визнання правочину недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, у справах про визнання правочину недійсним без застосування наслідків недійсності судовий збір сплачується як із немайнового спору. У справах про застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину судовий збір сплачується залежно від вартості відшкодованого майна, щодо якого заявляються вимоги. У справах про визнання правочину недійсним із застосуванням наслідків недійсності судовий збір сплачується відповідно до п. 10) частини першої статті 80 ЦПК (1618-15) за загальною сумою всіх вимог.

Частиною 3 ст.6 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового і немайнового характеру.

Відповідно до вимог ст.4 ЗУ «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем, розмір судового збору становить 1% (відсоток) ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (640 грн.) та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати (8000 грн.), встановленої її законом станом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, а з позовної заяви немайнового характеру, поданою фізичною особою - 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Окрім того, практика Верховного Суду України свідчить, що ВСУ зобов'язує споживачів сплачувати судовий збір, посилаючись на ту обставину, що зі змісту змін, унесених до ст.5 Закону «Про судовий збір», які прийняті пізніше, ніж Закон «Про захист прав споживачів, убачається: з 01.09.2015 споживачі за позовами, повязаними з порушенням їхніх прав, не належать до суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору в усіх інстанціях.

Крім того, в своєму позові позивач не вказує які права споживача порушені в рамках Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з нормами матеріального права позивач повинен був визначити правові підстави позову (обставини, які мають місце у диспозиції норми матеріального права і мають бути доведені суду) та на підтвердження цих підстав повинен навести фактичні обставини справи та зазначити норму закону, яка регулює спірні правовідносини, що є предметом судового розгляду. Оскільки ця обставина має суттєвий вплив на змагальний характер процесу і сприяє досягненню істини у справі. З урахуванням викладеного, позивач повинен був уточнити в чому конкретно полягає порушення його прав як споживача послуг, з посиланням на докази на підтвердження цих обставин, вказати діями яких посадових чи службових осіб йому завдано моральну шкоду, у визначеному в позові розмірі, чим це підтверджується.

Відсутність у позові зазначених відомостей, з урахуванням положень ст.11 ЦПК України про розгляд судом цивільної справи в межах вимог заявника, не дозволяє прийняти позовну заяву та призначити до судового розгляду.

За правилами ст. 115 ЦПК України, якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановлюється ухвала.

Керуючисьст.ст. 11,109,115 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна», третя особа філія Товариства з обмеженою відповідальністю « Єврокар Україна» про визнання договору недійсним повернути, розяснивши, що для вирішення цього спору потрібно звертатися до суду за місцезнаходженням відповідача.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ -