АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/1721/17 22-ц/774/1886/К/17
Справа № 214/1721/17 Головуючий у першій
Провадження № 22-ц/774/1886К/17 інстанції ОСОБА_1
Категорія - 50 (III) Доповідач Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Кислиця І.В.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3;

позивача ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє в інтересах відповідача ОСОБА_2, на заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19 червня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення додаткови х витрат на дитину, посилаючись на те, вона що з 2003 року по вересень 2011 року з відповідачем проживали разом як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу. Від спільного життя мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 грудня 2012 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, було стягнуто аліменти у розмірі 400 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2013 року рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 грудня 2012 року було змінено та стягнуто з відповідача на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 600 грн.

Позивач зазначила, що відповідач сплачує аліменти на утримання сина, але зазначений розмір аліментів на даний час не забезпечує можливість належного утримання дитини. З дня набрання чинності вказаним рішенням суду апеляційної інстанції на даний час збільшився розмір мінімальної заробітної плати та прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, відбулося стрімке зростання цін на товари та послуги, син постійно потребує медичного лікування за станом свого здоров'я, що є додатковими витратами на утримання дитини, її заробітна плата є незначною, що позбавляє її можливості самостійно належним чином утримувати сина, а відповідач у свою чергу є працездатною особою, має постійний, заробіток.

Уточнивши свої позовні вимоги 23.03.2017 року позивач просила суд збільшити розмір стягнутих з відповідача на її користь аліментів на утримання сина з твердої грошової суми в розмірі 600 гривень на 1/3 частину заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення сином повноліття.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19 червня 2017 року, в якому виправлено описку ухвалою того ж суду від 31 липня 2017 року, позовну заяву ОСОБА_4 задоволено.

Змінено розмір аліментів, стягуваних на підставі рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2013 року з ОСОБА_2 на користь Маникіної (на даний час ОСОБА_4) ОСОБА_6 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з твердої грошової суми в розмірі 600 грн. на 1/3 частину з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту вступу даного рішення в законну силу.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 31 липня 2017 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19 червня 2017 року.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та невідповідність рішення фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування рішення першої інстанції та ухвалення нового рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зокрема вважає, що висновки суду, ґрунтуються на припущеннях, оскільки позивачем не надано доказів погіршення її матеріального становища, також судом всупереч ст. 181 СК України не взято до уваги, що на момент подачі уточненої позовної заяви позивач була працевлаштована, про що сама зазначила в позовній заяві, тобто судом не було досліджено матеріальне становище позивача.

Крім того, апелянт зазначає, що майновий стан відповідача не змінився з моменту постановлення рішення Апеляційним судом Дніпропетровської області, він офіційно не працевлаштований, отримує лише епізодичні, мінливі заробітки.

Представник відповідача вважає, що суд при ухваленні рішення не зясував, чи змінився матеріальний стан сторін по справі, чи відбулось погіршення стану їх здоровя, належним чином не досліджені медичні документи надані позивачем, які стосуються періоду 2008-2016 років, не доведено погіршення стану здоровя дитини станом на березень 2017 року, тобто на момент звернення з позовом до суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 2003 року по вересень 2011 року сторони по справі проживали разом, як чоловік і жінка, без реєстрації шлюбу. Від спільного життя мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 грудня 2012 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, було стягнуто аліменти у розмірі 400 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2013 року рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 грудня 2012 року будо змінено та стягнуто на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 600 грн.

Звертаючись до суду з позовом позивач посилалася на те, що підставою для зміни розміру аліментів є збільшення розміру мінімальної заробітної плати, зміна прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, зростання цін на товари та послуги, що позбавляє її можливості самостійно належним чином утримувати сина.

Змінюючи розмір стягнутих з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_5, й змінюючи спосіб їх присудження з твердої грошової суми на частку від доходу відповідача щомісячно в розмірі 1/3, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав та доведеності позовних вимог позивача, та з того, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, яку відповідач, надавати в добровільному порядку відмовляється, хоча таку можливість має.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про існування правових підстав для зміни розміру стягнутих з відповідача на користь позивача аліментів, проте не погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром аліментів, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. ст. 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження.

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Частиною 3 ст.181, ч.1 ст.184 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов'язує їх виключно зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). З огляду на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

Так, судом першої інстанції при ухваленні рішення враховано, що відповідач по справі є працездатною людиною, однак наразі офіційно не працевлаштований, потреби сина, який є неповнолітнім, збільшення розміру мінімальної заробітної плати, зміна прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, який станом на 01 травня 2017 року становить 1777 грн., зростання цін на товари та послуги з моменту визначення розміру аліментів за рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області, який не відповідає потребам малолітнього сина сторін по справі.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для встановлення розміру аліментів у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду, ґрунтуються на припущеннях, оскільки позивачем не надано доказів погіршення її матеріального становища, також судом всупереч ст. 181 СК України не взято до уваги, що на момент подачі уточненої позовної заяви позивач була працевлаштована, про що сама зазначила в позовній заяві, тобто судом не було досліджено матеріальне становище позивача колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки судом при ухваленні рішення було встановлено як матеріальний стан відповідача, який є працездатною людиною, однак наразі офіційно не працевлаштований, так і матеріальний стан позивача, на утриманні якої знаходиться неповнолітній син та вона намагається забезпечити йому гідний рівень життя. В даному випадку той факт, що позивач на момент уточнення позовних вимог була працевлаштована, не знімає обовязку відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання сина за для забезпечення йому гідного рівня життя.

Слід зазначити, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що майновий стан відповідача не змінився з моменту постановлення рішення Апеляційним судом Дніпропетровської області, він офіційно не працевлаштований, отримує лише епізодичні, мінливі заробітки не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів в частці від доходу відповідача, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст.181, ч.1 ст.184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі.

Відповідачем по справі, відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів того, що має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, що відповідно до вимог ст.ст. 181,184 СК України, позбавляє суд можливості встановити розмір аліментів в твердій грошовій сумі.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що суд при ухваленні рішення не зясував, чи відбулось погіршення стану здоровя сторін по справі, належним чином не досліджені медичні документи, надані позивачем, які стосуються періоду 2008-2016 років, не доведено погіршення стану здоровя дитини станом на березень 2017 року, тобто на момент звернення з позовом до суду, оскільки матеріали цивільної справи не містять відомостей про стан здоровя позивача та відповідача, відповідачем по справі, на підтвердження погіршення стану його здоровя, не надано належних та допустимих доказів, в розумінні вимог ЦПК України, що свідчить про те, що стан його здоровя є задовільним.

Щодо посилання відповідача на недоведеність погіршення стану здоровя дитини на момент звернення позивача з позовом до суду слід зазначити, що погіршення стану здоровя дітей має епізодичний характер, тому потребує періодичних матеріальних витрат.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції безпідставно змінено спосіб отримання аліментів з твердої грошової суми на частку від доходів відповідача, що є порушенням вимог ст. 192 СК України та п. 23 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року №6-143/цс13 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Однак, визначаючи розмір стягнутих аліментів у розмірі 1/3 частини, суд першої інстанції не в повному обсязі врахував матеріальне становище відповідача та позивача по справі, потреби неповнолітньої дитини, що має істотне значення для справи, тому колегія суддів приходить до висновку, що наявні підстави для зміни рішення суду в частині розміру стягнутих з відповідача ОСОБА_2 аліментів на користь позивача ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, із зменшенням його з 1/3 до 1/4 частин з доходу відповідача.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині зміненого розміру стягнутих аліментів на підставі п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст.309, ст.ст.313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19 червня 2017 року змінити в частині зміненого розміру аліментів, стягнутих на підставі рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.03.2013 року, зменшивши цей розмір з 1/3 частини до 1/4 частини.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: