Справа №490/619/16-ц 10.07.2017 10.07.2017 10.07.2017
Справа №490/619/16-ц Головуючий першої інстанції Черенкова Н.П.
Провадження №22-ц/784/1466/17 Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
УХВАЛА

Іменем України

10 липня 2017 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання Лептугою С.С.,

за участі: позивача ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 14 квітня 2017 року, постановлену за заявою Державної служби України з безпеки на транспорті про роз'яснення рішення, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державної служби України з безпеки на транспорті про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, невиплаченої заробітної плати при звільнені, компенсації за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди,

УСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Комісії з проведення реорганізації Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Державна служба України з безпеки на транспорті, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 29 березня 2016 року замінено відповідача Комісію з проведення реорганізації Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті на Державну службу України з безпеки на транспорті (том 1 а.с.42).

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 уточнила позовні вимоги та остаточно просила:

визнати, що її звільнення згідно наказу №176-к від 21 грудня 2015 року із змінами внесеними наказом №179-к від 21 грудня 2015 року Комісії з проведення реорганізації Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті, відбулося з порушенням визначеного законом порядку;

поновити її на посаді старшого державного інспектора;

стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті невиплачену при звільнені заробітну плату за 04 січня 2016 року у розмірі 247 грн. 24 коп.;

стягнути на її користь з Державної служби України з безпеки на транспорті невиплачену при звільнені компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період роботи з 21 грудня 2015 року по 04 січня 2016 року у кількості одного календарного дня у розмірі 247 грн. 24 коп.;

визнати запис про її звільнення таким, що внесений із порушенням встановленого законодавством порядку;

визнати розрахунок з нею при звільнені таким, що проведено несвоєчасно та не у повному обсязі;

стягнути на її користь з Державної служби України з безпеки на транспорті середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені виходячи із середньоденної заробітної плати 247 грн. 24 коп. за 220 робочих днів у розмірі 54 392 грн. 80 коп.;

стягнути на її користь з Державної служби України з безпеки на транспорті 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди (том 2 а.с.1-5).

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 20 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Скасовано накази №176-к від 21 грудня 2015 року «Про звільнення з посади ОСОБА_2.» та №179-к від 21 грудня 2016 року «Про внесення змін до наказу Укрморрічінспекції». Поновлено ОСОБА_2 на посаді старшого державного інспектора з безпеки на морському, річковому транспорті відділу надання адміністративних послуг Державної служби України з безпеки на транспорті. Стягнуто з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 65 271 грн. 36 коп. (без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів).

У задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У квітні 2017 року Державна служба України з безпеки на транспорті звернулась до Центрального районного суду міста Миколаєва із заявою про роз'яснення рішення районного суду від 20 січня 2017 року, в якому посилалася на те, що рішення суду є незрозумілим, оскільки посада старшого державного інспектора з безпеки на морському, річковому транспорті відділу надання адміністративних послуг Державної служби України з безпеки та транспорті, на яку поновлено ОСОБА_2, не передбачена штатним розписом Державної служби України з безпеки на транспорті.

З огляду на це, з резолютивної частини рішення суду незрозуміло, на яку посаду, та у який саме територіальний структурний підрозділ Державної служби України з безпеки на транспорті слід поновити позивача.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 14 квітня 2017 року у задоволені заяви про роз'яснення рішення суду відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу скасувати та постановити нову, якою зобов'язати районний суд надати роз'яснення щодо виконання судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, відмовляючи у задоволені заяви про роз'яснення рішення, суд першої інстанції вважав, що рішення суду є зрозумілим та роз'ясненню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Реалізацію права особи на судовий захист може бути здійснено також шляхом апеляційного оскарження актів судів першої інстанції, оскільки їх перегляд у такому порядку гарантує відновлення порушених прав людини і громадянина.

Забезпечення державою апеляційного оскарження судових актів згідно з п.8 ч.3 ст.129 Конституції України є однією з основних засад судочинства. Це конституційне положення реалізовано в главі 1 розділу V ЦПК України, у якій врегульовано питання апеляційного оскарження судових рішень і ухвал.

Можливість апеляційного оскарження ухвал суду стосовно процедур реалізації права, передбаченого ст.221 ЦПК України, у п.12 ч.1 ст.293 ЦПК України визначено без будь-яких обмежень, а тому апеляційному оскарженню підлягають як ухвали про роз'яснення рішення суду, так і ухвали про відмову в його роз'ясненні (рішення Конституційного Суду України №18-рп/2010 від 08 липня 2010 року).

Так, у ч.1 ст.221 ЦПК України передбачено таку процесуальну дію, як роз'яснення рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.221 ЦПК України, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Згідно ч.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, державний виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення відповідного рішення.

Зі змісту зазначеної статті вбачається, що незрозумілим є рішення суду, в якому припускається кілька варіантів тлумачення, а приводом для роз'яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання.

Виходячи з цієї норми закону, роз'яснення рішення суду це уточнення, більш чітке і зрозуміле викладення справжнього його змісту.

Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що відповідно до ст.221 ЦПК України роз'яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз'яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до виконання. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

Як вбачається з тексту рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 20 січня 2017 року, воно є повним, чітким та зрозумілим, ухваленим на підставі наявних в справі матеріалів, а його мотивувальна та резолютивна частини містять чіткі, ясні і зрозумілі висновки щодо обставин справи та встановлених правовідносин, а також результату її вирішення. Рішення набрало законної сили, а його зміст є однозначним та не потребує додаткового тлумачення.

При цьому, у судовому рішенні зазначені встановлені обставини і відповідні їм правовідносини, міститься обґрунтування висновків суду щодо підстав часткового задоволення позову ОСОБА_2 з посиланням на відповідні норми матеріального і процесуального права.

Зі змісту заяви про роз'яснення рішення та апеляційної скарги слідує, що заявнику є не зрозумілим не зміст рішення суду по вищевказаній справі, а питання, пов'язані з його виконанням.

Так, посилання особи, яка подала апеляційну скаргу, на незрозумілість рішення через наявність в його резолютивній частині висновку про поновлення позивача на посаді, яка штатним розкладом на підприємстві не передбачена, що ускладнює поновлення на роботі, фактично вказує на незгоду відповідача з висновком суду про поновлення на роботі, і не вказує на незрозумілість судового рішення.

За такого, обставини, на які посилався представник відповідача в обґрунтування своєї заяви, не є підставою для роз'яснення рішення суду у розумінні положень ст.221 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, відсутні підстави для роз'яснення рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 20 січня 2017 року, а тому заява Державної служби України з безпеки на транспорті не підлягала задоволенню, що вірно констатував і суд першої інстанції.

Обґрунтованих доводів про порушення судом першої інстанції норм процесуального або матеріального права при постановленні ухвали, а також посилання на обставини, які давали б суду апеляційної інстанції підстави для переоцінки доказів та спростування висновків суду, апеляційна скарга також не містить.

У відповідності п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Оскільки доводи апеляційної скарги є безпідставними, а ухвала суду першої інстанції постановлена відповідно до вимог процесуального законодавства, то підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті - відхилити, а ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 14 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

Н.В. Самчишина