Справа №: 671/664/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Волочиськ

Волочиський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Павлової А.С.,

за участі: секретаря Козак Г.А.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача: ОСОБА_3,

свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Волочиськ цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 та ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_6 звернулася до Волочиського районного суду Хмельницької області із позовною заявою до ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її мати ОСОБА_8, яка проживала разом з нею в будинку по АДРЕСА_1. На випадок смерті мати 23.10.2001 залишила заповіт, яким заповідала все своє майно в рівних частинах їй і брату - ОСОБА_9.

ОСОБА_9 та його дружина ОСОБА_10 були прописані у їх будинку з 2006 року, а до цього вони були членами іншого колгоспного двору. Брат помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а його дружина - ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Після смерті ОСОБА_10 до позивача прийшли відповідачі у справі та повідомили, що вони є спадкоємцями за заповітом ОСОБА_10, і що все майно матері, в тому числі будинок по АДРЕСА_1, майновий пай та земельний пай давно оформлені на ОСОБА_10, і що вона все заповіла їм. Таким чином, тільки в лютому 2016 року позивач дізналася про те, що була позбавлена власності та спадкування за заповітом матері після її смерті, хоча проживаючи постійно в будинку разом з останньою і будучи в ньому прописаною, вона вступила в управління спадковим майном, не відмовлялась від спадщини після смерті матері. Оскільки іншого способу захисту своїх прав позивач не має, тому вона звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 27.07.2017 позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_4 залишено без розгляду.

Ухвалою суду від 03.08.2017 позовні вимоги в частині витребування у відповідачів пайового фонду майна колективного сільськогосподарського підприємства СТОВ «Надія» розміром 0,356877 вартістю 2070 грн. та в частині скасування його реєстрації залишено без розгляду.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_2 і ОСОБА_1 позов своєї довірительки підтримали за обставин викладених у позовній заяві, з урахуванням ухвал суду від 27.07.2017 та 03.08.2017, просили його задоволити. Також уточнили, що в позовній заяві допущена описка в зазначенні кадастрового номера земельної ділянки, просять вважати правильним НОМЕР_1 (а.с.189). Крім того, представником позивача ОСОБА_1 під час судового розгляду було двічі збільшено позовні вимоги, а саме: просила стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу на загальну суму 7040 грн. (а.с. 131,132,190,191).

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити. Також заявив про застосування до позовних вимог наслідків спливу строку позовної давності (а.с. 163).

Відповідач ОСОБА_7, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи судом, в судові засідання не з'являвся. Жодних заяв до суду від нього не надходило.

Враховуючи думки учасників провадження, суд вирішив за можливе здійснювати розгляд справи без участі ОСОБА_7

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновків, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с. Сарнів Волочиського району Хмельницької області померла ОСОБА_8 (а.с. 6).

При житті, 23 жовтня 2001 року ОСОБА_8 склала заповіт, згідно якого жилий будинок і все своє майно, яке на день її смерті буде їй належати, де б воно не знаходилося і в чому б не виявлялося, заповіла ОСОБА_9 і ОСОБА_6. Заповіт посвідчений секретарем Сарнівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області ОСОБА_11 та зареєстровано в реєстрі за № 41 (а.с. 5).

Стаття 524 ЦК УРСР (1963 р.) встановлює, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст. 534 ЦК УРСР (1963 р.), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Таким чином, заповітом (а.с. 5) стверджується, що спадкоємцями за заповітом після смерті ОСОБА_8 були ОСОБА_6 та ОСОБА_9

Витягом з погосподарської книги № 2 с. Сарнів за 2001-2005 роки (а.с. 12) та довідкою старости с. Сарнів № 351 від 12.08.2016 (а.с. 22) доводиться, що позивач ОСОБА_6 прийняла спадщину після смерті матері фактично вступивши в управління спадковим майном.

З копії спадкової справи № 157/03, заведеної щодо майна померлої 08.09.2002 ОСОБА_8 вбачається, що 18.03.2003 ОСОБА_9, в інтересах якого діяла ОСОБА_10, прийняв спадщину, подавши в межах шестимісячного строку заяву про її прийняття до нотаріальної контори. Останній отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з:

- права на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Ім. Ватутіна» розміром 2,6 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало померлій на підставі сертифіката серії НОМЕР_2, виданого Волочиською райдержадміністрацією 18 вересня 1996 року;

- права на пайовий фонд майна КСП СТОВ «Надія», розміром 0,356877 відсотків, яке належало померлій на підставі свідоцтва НОМЕР_3, виданого Сарнівською сільською радою 27 червня 2001 року (а.с. 67-72).

При цьому, у заяві ОСОБА_10 зазначено про відсутність інших спадкоємців після смерті ОСОБА_8, а також міститься відмітка державного нотаріуса про відсутність спадкової справи та заповіту (а.с. 68).

Відповідно до положень ст. 560 ЦК УРСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

Отже, видавши свідоцтво про право на спадщину за законом лише на одного із спадкоємців, нотаріус порушив права іншого спадкоємця - позивача ОСОБА_6, яка відповідно до ст. 549 ЦК УРСР вважалася такою, що прийняла спадщину у встановлений законом строк. А тому, вимога позивача визнати недійсним і скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 18.03.2003 державним нотаріусом Волочиської державної нотаріальної контори та зареєстроване в реєстрі за № 873 про успадкування ОСОБА_9 права на земельну частку (пай) та пайовий фонд є підставною та такою, що підлягає до задоволення лише в частині, на яку мала право позивач, а саме ? частки спадкового майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що в 2010 році ОСОБА_10 зверталась до Волочиського районного суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 Волочиського району Хмельницької області після смерті ОСОБА_9 Позов було задоволено 17.09.2010.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 15.06.2016 по справі № 2-1198/10 рішення Волочиського районного суду від 17.09.2010 скасовано і прийнято нове. Апеляційним судом було встановлено, що після смерті ОСОБА_8 спадщину прийняли її діти: ОСОБА_6, яка проживаючи зі спадкодавцем, фактично вступила в володіння спадковим майном, від спадщини протягом шести місяців не відмовлялась, та ОСОБА_9, який подав в Волочиську державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини (а.с. 183-185).

У вказаному рішенні колегія суддів також прийшла до висновку, що ОСОБА_9 та ОСОБА_6 прийняли спадщину на належну спадкодавцеві ОСОБА_8 ? частину домоволодіння в рівних частках по ? кожний.

Також в рішенні апеляційного суду встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_9, після смерті якого спадщину прийняла його дружина ОСОБА_10, яка разом із спадкодавцем з 2006 року стала проживати у спірному домоволодінні. Правонаступниками після смерті останньої є ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_7, які прийняли спадщину у встановленому законом порядку.

Вказане рішення апеляційного суду було залишено без змін Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ (ухвала від 17.11.2016).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 і ОСОБА_5 суду показали, що ОСОБА_9 і його дружина ОСОБА_10 проживали за адресою АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_8 починаючи з 1964 року, і на момент смерті спадкодавця ОСОБА_8 також проживали спільно з нею. Однак суд приходить до висновку, що покази даних свідків не можуть спростовувати факт, встановлений у рішенні апеляційного суду Хмельницької області від 15.06.2016, де вказано, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 проживали у спірному домоволодінні з 2006 року.

Щодо вимоги визнати за позивачем в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 право власності на пайовий фонд майна КСП СТОВ «Надія», розміром 0,356877 відсотків, яке належало померлій на підставі свідоцтва НОМЕР_3, виданого Сарнівською сільською радою 27 червня 2001 року, суд вважає, що вона має бути задоволена частково, оскільки позивач має право на ? частки такого спадкового майна, враховуючи вищевикладені обставини.

Вимога ж визнати за ОСОБА_6 право власності на земельну частку (пай) з кадастровим номером НОМЕР_4, площею 2,15 га. є безпідставною, а тому не може бути задоволена судом з огляду на наступне.

В судовому засіданні 27.07.2017 представник позивача на уточнюючі запитання суду зазначила, що ОСОБА_8 просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 2,15 га з кадастровим номером НОМЕР_1, маючи на увазі земельну частку (пай).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року в с. Сарнів Волочиського району Хмельницької області помер ОСОБА_9 (а.с. 7).

Померлий ОСОБА_9 згідно з розпорядження Волочиської РДА № 26/2005-р від 17.01.2005 за життя 11.05.2005 отримав Державний акт на земельну ділянку серії НОМЕР_5, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 2,15 га, яка знаходиться на території Сарнівської сільської ради Волочиського району (а.с. 14-15).

Земельна частка (пай) - це умовна частка землі, визначена у результаті поділу земель, переданих у колективну власність, серед членів сільськогосподарського підприємства. Відповідно до Указів Президента України від 10 листопада 1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» та від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю.

При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) усіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Вартість земельної частки (паю) для кожного підприємства, кооперативу, товариства визначається виходячи з грошової оцінки переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь, що обчислюється за методикою грошової оцінки земель, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та кількості осіб, які мають право на земельну частку (пай). Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства. Кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка. У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку.

Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації.

Суд встановив, що у колективній власності КСП «Ім. Ватутіна» перебувала земельна частка (пай) розміром 2,6 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), право на яку належало померлій ОСОБА_8 на підставі сертифіката серії НОМЕР_2, виданого Волочиською райдержадміністрацією 18 вересня 1996 року. В судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт, що оспорюваній земельній частці (паю) було присвоєно кадастровий номер.

Суд не погоджується з твердженням представника позивача про те, що інформація відділу Держгеокадастру у Волочиському районі Хмельницької області від 25.07.2016 (а.с. 15) свідчить про отримання ОСОБА_9 державного акта на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 в результаті спадкування за законом після смерті ОСОБА_8. У даній відповіді лише констатується факт отримання відповідного державного акта ОСОБА_9. Жодним доказом позивач та її представники не довели, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 від 11.05.2005, який видавався ОСОБА_9 пов'язаний із оформленням його спадкових прав після смерті матері.

Крім того, варто зазначити, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України № 6-319цс15 від 01.07.2015, оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Суд звертає увагу, що позивачем не заявлялося жодних вимог про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, як і розпорядження РДА на підставі якого він видавався, а отже, земельна ділянка площею 2,15 га., кадастровий номер НОМЕР_4, вважається такою, що належала на праві приватної власності ОСОБА_9, а тому не може бути прийнята у спадщину ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_8.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців.

Відповідно до ст.1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч. 1 ст. 1258 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід, як з боку батька, так і з боку матері (ст.ст. 1261-1262 ЦК України).

З копії спадкової справи № 427/2010 заведеної щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_9 слідує, що останній на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 77 зворот). Разом з ним були зареєстровані та проживали: дружина ОСОБА_10 та сестра ОСОБА_12 (а.с. 78).

Таким чином, єдиним спадкоємцем першої черги за законом, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_9 була його дружина ОСОБА_10 Остання отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на:

- земельну ділянку площею 2,11 га, кадастровий номер НОМЕР_6, що розташована на території Сарнівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області, яка належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХМ № 014763 (а.с. 80);

- земельну ділянку площею 2,15 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована на території Сарнівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області, яка належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 (а.с. 81 зворот);

- грошові заощадження з нарахованими відсотками, грошовою компенсацією та індексацією (а.с. 83).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року в с. Сарнів Волочиського району Хмельницької області померла ОСОБА_10 (а.с. 8).

З копії спадкової справи № 122/2015 заведеної щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_10 (а.с. 98-113) слідує, що вона за життя 06.04.2011 склала заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що за законом матиме право заповіла ОСОБА_7 та ОСОБА_3. Останні прийняли спадщину після смерті ОСОБА_10, подавши приватному нотаріусу відповідні заяви.

Приватним нотаріусом на прізвища відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_3 були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в тому числі, на земельну ділянку площею 2,1492 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована на території Сарнівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області, яка належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Волочиської державної нотаріальної контори ОСОБА_13 28.07.2010 за реєстровим № 1-2139 та Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5, який був виданий на ім'я ОСОБА_9 (а.с. 113, 113 зворот).

Відповідачем ОСОБА_3 у даній справі заявлено клопотання про застосування до позовних вимог позивача позовної давності.

Відповідно до ст.ст. 256-257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року (справа № 6-2469цс16).

На обґрунтування своїх доводів про те, що позивач добре знала та усвідомлювала про переоформлення спадкового майна, землі та паю на брата ОСОБА_9, відповідачем зазначено, що згідно копії рішення Волочиського районного суду від 17 вересня 2010 року (справа № 2-1198/10), в попередньому судовому засіданні ОСОБА_6 пояснила, що вона не претендує на спадкове майно після смерті її матері ОСОБА_8 та не подавала заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

В даному випадку, суд виходить з того, що рішення Волочиського районного суду на яке посилається відповідач ОСОБА_3 було скасоване ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 20 квітня 2016 року (а.с. 183-185), а тому суд не може брати його до уваги. Крім того, з рішення апеляційного суду вбачається, що у ньому встановлена та обставина, що ОСОБА_6 не бажала позбавляти себе спадщини, є неграмотною і під час розгляду справи Волочиським районним судом у 2010 році підписала заяву про визнання позову не розуміючи її змісту.

Разом з тим, як слідує із спадкової справи заведеної щодо майна померлої ОСОБА_8, нотаріусом при видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_14 не було у повній мірі виконано обов'язку по пошуку інших спадкоємців та не перевірено наявності чинного заповіту. У зв'язку з викладеним, суд приходить до висновку, що позивач у той період не могла дізнатися про порушення своїх прав.

Посилання ж відповідача на те, що протягом 12 років ОСОБА_6 пайові виплати з земельної частки (паю), який перебуває у колективній власності КСП ім. Ватутіна розміром 2,6 в умовних кадастрових гектарах, не отримувала, та на них не претендувала, є безпідставним, оскільки отримання таких пайових виплат є правом, а не обов'язком особи, яка володіє правом на земельну частку (пай).

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Зважаючи на те, що відповідач не довів належними та допустимими доказами ту обставину, що позивач знала чи могла дізнатися про порушення свого права ще в 2010 році, а рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 15.06.2016 встановлено факт порушення спадкових прав ОСОБА_6, то суд приходить до висновку про неможливість застосування в даному випадку позовної давності до вимог позивача.

Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову ОСОБА_6

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивачем при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір у розмірі 2268,78 грн. (а.с. 1, 38), а також понесено витрати на правову допомогу у сумі 7040 грн. (а.с. 132, 191).

Оскільки судом задоволено частково лише одну вимогу немайнового характеру, та частково задоволено одну вимогу майнового характеру, з чотирьох заявлених, то з відповідачів на користь ОСОБА_6 має бути сплачений судовий збір в сумі 330 грн. 35 коп., а також 1760 грн. витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 524, 534, 548, 549, 553, 560 ЦК УРСР, ст.ст. 328, 388, 392, 1216, 1218, 1223, 1258, 1261-1262 ЦК України, ст.ст. 3, 57, 174 ч. 4, 212, 213, 215, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним і скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 18.03.2003 державним нотаріусом Волочиської державної нотаріальної контори в частині спадкування ОСОБА_9 1/2 частини спадкового майна, яке складається з: права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ім. Ватутіна розміром 2,6 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало померлому(ій) на підставі сертифіката серії НОМЕР_2, виданого Волочиською райдержадміністрацією 18 вересня 1996 року; права на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства СТОВ «Надія», розміром 0,356877 відсотків, яке належало померлому(ій) на підставі свідоцтва НОМЕР_3, виданого Сарнівською сільською радою 27 червня 2001 року, - яке зареєстроване в реєстрі за № 873.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/2 пайового фонду майна колективного сільськогосподарського підприємства СТОВ «Надія», розміром 0,356877 відсотків (сертифікат серії НОМЕР_7) в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

У решті позову - відмовити.

Стягнути пропорційно з ОСОБА_7 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 судовий збір у сумі по 150 гривень 18 копійок, а також по 880 гривень витрат на правову допомогу, - з кожного.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Хмельницької області через Волочиський районний суд Хмельницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 23.10.2017 о 12:00 год.

Суддя Павлова А.С.