АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

13 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста

Києва в складі: головуючого - судді Кирилюк Г.М.

суддів: Музичко С.Г., Рейнарт І.М.

при секретарі Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - Макухи Миколи Михайловича на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 травня 2017 року,

встановила:

У березні 2017 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»(далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») на свою користь суму в розмірі 59 723,14 грн., що складається з: інфляційних витрат в розмірі 52 474,14 грн. та 3% річних в розмірі 7 249 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року по справі №757/7264/16-ц було встановлено факт неналежного виконання ПАТ «Державний ощадний банк України» взятих на себе зобов'язань щодо виплати належних йому коштів в сумі 200 000 грн. Вказане судове рішення було виконано відповідачем лише 26.12.2016 року.

Враховуючи наведене, для повного відновлення порушеного права, просив стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3 % річних за наступні періоди:

1) з 29.04.2015 року (дата порушення права на отримання коштів) по 30.08.2015 року у розмірі 31 793,71 грн.;

2) з 12.02.2016 року (дата подачі позовної заяви про стягнення грошового зобов'язання) по 25.12.2016 року (дата виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 13.07.2016 року) в розмірі 27 929,43 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 травня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 22 718,43 грн. інфляційних витрат та 3% річних в розмірі 5 210,96 грн., судовий збір в розмірі 640,00 грн., а всього 28 569,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Державний ощадний банк України» - Макуха М.М., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої доводи мотивує тим, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року було виконано відповідачем в добровільному порядку 26 грудня 2016 року. Право позивача на отримання гарантованої суми від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за вкладом в АТ «Златобанк» у позивача могло виникнути лише з дати включення його відповідного реєстру вкладників, але не раніше дати офіційного звернення позивача за отриманням відповідної виплати - 19.11.2015 року.

В судовому засіданні представник ПАТ «Державний ощадний банк України» - Пищенко В.І. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення осіб, що беруть участь у справі, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за період з 29.04.2015 року по 30.08.2015 року у розмірі 31 793,71 грн. суд першої інстанції виходив з обставин, встановлених судовим рішенням, що набрало законної сили.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції у вказаній частині з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Печерського районного суду м. Києві від 13 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року, позов ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про стягнення грошових коштів задоволено частково.

З ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 стягнуто 215 095 грн. 89 коп., з яких: 200 000 грн. - гарантована сума відшкодування за вкладом; 12 400 грн. - інфляційні втрати та 2 695 грн. 89 коп. - 3% річних за період з 01.09.2015 р. по 11.02.2016 р. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.6 -10).

Предметом вказаного спору було стягнення з відповідача гарантованої суми відшкодування за його вкладом у ПАТ "Златобанк" у розмірі 200 000 грн., яку було виплачено іншій особі, з урахуванням відповідальності за порушення грошового зобов'язання, яка передбачена ст. 625 ЦК України, за період з 29.04.2015 р. по 11.02.2016 р.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З огляду на те, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року ухвалено рішення з приводу стягнення з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 інфляційної складової боргу та 3% річних за період з 29.04.2015 року по 30.08.2015 року, яке набрало законної сили, правові підстави для повторної відмови у задоволенні вказаних позовних вимог у суду першої інстанції були відсутні.

З огляду на викладене, у відповідності до вимог ч.1 ст. 310 ЦПК України рішення суду першої інстанції у вказаній частині підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову за період з 12 лютого 2016 року по 25 грудня 2016 року, суд першої інстанції виходив з доведеності обставин прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання по виплаті позивачу гарантованої суми вкладу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Так, згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. 625 ЦК України наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та три проценти не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов'язання за рахунок іншої.

Є необґрунтованими та підлягають відхиленню доводи апеляційної скарги в тій частині, що право позивача на отримання гарантованої суми за вкладом в АТ "Златобанк" могло виникнути не раніше 10.06.2015 р. - дати офіційного звернення позивача за здійсненням вказаної виплати, а виконання судового рішення про стягнення гарантованої суми вкладу відбулося 26.12.2016 р. Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, позовні вимоги задоволенні за період з 12.02.2016 р. по 25.12.2016 р.

Доводи апеляційної скарги в частині задоволених позовних вимог не дають підстав для висновку про порушення або неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело чи могло призвести до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції було повно, всебічно з'ясовано обставини справи, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює, а тому наявні підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду у вказаній частині без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 310, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - Макухи Миколи Михайловича задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 травня 2017 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми за період з 29 квітня 2015 року по 30 серпня 2015 року скасувати.

Провадження у справі у вказаній частині закрити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №757/12904/17-ц

Апеляційне провадження №22-ц/796/7808/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Бортницька В.В.

Головуючий у сулі апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.