АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/7938/2017 Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Рубан С.М., Іванченка М.М.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Федерації професійних спілок працівників малого та середнього підприємництва України на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року про закриття провадження в справі за позовом Федерації професійних спілок працівників малого та середнього підприємництва України до Федерації професійних спілок України, Федерації профспілок транспортників України, Об'єднання всеукраїнських автономних профспілок, Об'єднання всеукраїнських профспілок і профоб'єднань «Єдність», Конфедерації Вільних профспілок України, Кабінету Міністрів України про визнання недійсною Генеральної Угоди про регулювання основних принципів і норм реалізації соціально-економічної політики і трудових відносин в Україні від 23.08.2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Федерація професійних спілок працівників малого та середнього підприємництва України звернулась до суду з позовом до Федерації професійних спілок України, Федерації профспілок транспортників України, Об'єднання всеукраїнських автономних профспілок, Об'єднання всеукраїнських профспілок і профоб'єднань «Єдність», Конфедерації Вільних профспілок України, Кабінету Міністрів України про визнання недійсною Генеральної Угоди про регулювання основних принципів і норм реалізації соціально-економічної політики і трудових відносин в Україні від 23 серпня 2016 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.05.2017 року клопотання Федерації професійних спілок України, Кабінету Міністрів України про закриття провадження по справі за позовом Федерації професійних спілок працівників малого та середнього підприємництва України до Федерації професійних спілок України, Федерації профспілок транспортників України, Об'єднання всеукраїнських автономних профспілок, Об'єднання всеукраїнських профспілок і профоб'єднань «Єдність», Конфедерації Вільних профспілок України, Кабінету Міністрів України про визнання недійсною Генеральної Угоди про регулювання основних принципів і норм реалізації соціально-економічної політики і трудових відносин в Україні від 23 серпня 2016 року - задоволено.

Провадження по цивільній справі за позовом Федерації професійних спілок працівників малого та середнього підприємництва України до Федерації професійних спілок України, Федерації профспілок транспортників України, Об'єднання всеукраїнських автономних профспілок, Об'єднання всеукраїнських профспілок і профоб'єднань «Єдність», Конфедерації Вільних профспілок України, Кабінету Міністрів України про визнання недійсною Генеральної Угоди про регулювання основних принципів і норм реалізації соціально - економічної політики і трудових відносин в Україні від 23 серпня 2016 року - закрито.

Роз'яснено Федерації професійних спілок працівників малого та середнього підприємництва України, що з вказаними позовними вимогами слід звертатись в порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись з такою ухвалою суду, представник Федерації професійних спілок працівників малого та середнього підприємництва Україниподав апеляційну скаргу в якій просив її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Посилався на те, що суд першої інстанції фактично змінив власну ухвалу від 21.09.2016, якою відкрив провадження чим вийшов за межі повноважень, наданих йому ст.22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ухвалив рішення, яке відноситься до виключної компетенції апеляційного суду відповідно до п.3 ч.1 ст. 307 ЦПК України. Судом не враховано , що укладання Генеральної Угоди є погоджена дія її сторін, спрямована на набуття цивільних прав та обов'язків відповідно до законодавства про соціальний діалог. Предметом спору є однорідні немайнові права та обов'язки.

В судовому засіданні апеляційного суду представники позивача доводи скарги підтримали.

Представники відповідачів проти задоволення скарги заперечували.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Як роз'яснено Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 року роз'яснено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі,суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Отже, критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне ( справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по - друге, суб'єктний склад такого спору ( однією зі сторін у спорі є фізична особа).

Оскільки згідно зі статтею 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлене законом,суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого судочинства.

Закриваючи провадження в даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювана Угода в розумінні положень ст. З КАС України є адміністративним договором.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та в повній мірі відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства України виходячи з наступного.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у т.ч. на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС України).

Відповідно до ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Тобто, до юрисдикції адміністративних судів належать правові спори, з тією особливістю, що вони мають публічний характер: спори з правовідносин, що виникають у сфері публічної адміністрації.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 3 КАС України адміністративний договір - дво- або багатостороння угода, зміст якої складають права та обов'язки сторін, що випливають із владних управлінських функцій суб'єкта владних повноважень, який є однією із сторін угоди.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наведених в п. 22 постанови від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», за правилами цивільного судочинства розглядаються спори щодо договорів та інших правочинів, укладених відповідно до норм ЦК, інших актів цивільного законодавства, оскільки вони відрізняються від адміністративних договорів, спори щодо яких розглядаються адміністративними судами, тим, що згідно зі статтею 3 КАС України адміністративний договір - це дво - або багатостороння угода, зміст якої становлять права та обов'язки сторін, що випливають із владних управлінських функцій суб'єкта владних повноважень, який є однією із сторін угоди. Для таких спорів характерна наявність відносин влади і підпорядкування, а для правочинів, укладених згідно із цивільним законодавством за участю суб'єкта владних повноважень, відносини ґрунтуються на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності.

Зі змісту заявлених позовних вимог вбачається, що останні виникли у зв'язку з укладеною між всеукраїнськими об'єднаннями організацій роботодавців в особі Спільного представницького органу сторони роботодавців на національному рівні, всеукраїнськими об'єднаннями професійних спілок в особі Спільного представницького органу репрезентативних всеукраїнських об'єднань профспілок на національному рівні та Кабінетом Міністрів України Генеральної Угоди про регулювання основних принципів і норм реалізації соціально-економічної політики і трудових відносин в Україні від 23 серпня 2016 року.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що у даному випадку оспорювана угода за своєю формою є адміністративним договором, оскільки права та обов'язки сторін, випливають із владних управлінських функцій суб'єкта владних повноважень, який є однією із сторін угоди є вірним, а тому даний спір підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства.

Доводи скарги про те, що суд фактично змінив власну ухвалу від 21.09.2016, чим вийшов за межі повноважень, наданих йому ст.22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ухвалив рішення, яке відноситься до виключної компетенції апеляційного суду відповідно до п.3 ч.1 ст. 307 ЦПК України, колегія суддів не приймає, так як суд першої інстанції наділений повноваженнями закривати провадження у раніше відкритій справі ст. 205 ЦПК України.

Посилання в скарзі на те, що Генеральна Угода є погоджена дія її сторін, спрямована на набуття цивільних прав та обов'язків відповідно до законодавства про соціальний діалог, а предметом спору є однорідні немайнові права та обов'язки, є безпідставними, оскільки в даному випадку оспорювана угода за своєю формою єадміністративним договором, а тому вирішення спору про недійсність останньої відноситься до адміністративної юрисдикції.

Інші доводи скарги на правильність постановленої ухвали не впливають.

Ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, а тому відповідно до ст. 312 ЦПК України колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИ Л А:

Апеляційну скаргу Федерації професійних спілок працівників малого та середнього підприємництва України відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: