Справа № 369/6985/17
Провадження № 2/369/3111/17
У Х В А Л А

іменем україни

05 липня 2017 року суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Ковальчук Л.М., розглянувши клопотання позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Одночасно з позовною заявою позивач ОСОБА_1 заявив клопотання про забезпечення позову, в якій просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що складає 1/3 частину квартири № 3 в жилому будинку № 2, який розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. ІІ Піщана, на 1/3 частину земельної ділянки загальною площею 0,0509 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. ІІ Піщана, 2, а також на земельну ділянку загальною площею 0,0642 га, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. ІІ Піщана, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Дослідивши матеріали справи, суддя дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинні бути зазначені причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно розяснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вивчивши письмові матеріали справи суддя дійшов висновку, що клопотання позивача ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки заявником не доведено в чому існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи є вона реальною, та не наведено мотивів і підстав для такого висновку.

Разом з тим, в обгрунтування заявленого клопотання про забезпечення позову позивач не надав належних доказів, що майно, на яке необхідно накласти арешт належить відповідачу ОСОБА_2 на праві власності.

Також заявник не надав суду належних доказів того, що вид забезпечення позову, який просить застосувати, є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що клопотання позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 151, 152, 153 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня винесення ухвали або отримання копії ухвали.

Суддя Л.М. Ковальчук