Єдиний унікальний номер 242/5377/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1235/2017
Єдиний унікальний номер 242/5377/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Черков В.Г.
Номер провадження 22-ц/775/1235/2017 Доповідач: Мірута О.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Мірути О.А.

суддів Мальованого Ю.М., Осипчук О.В.

за участю секретаря Яворського О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Донецької області в м. Бахмуті апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 09 лютого 2017 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, посилаючись на наступне. Рішенням суду від 26.09.2013 р. з ОСОБА_3 на його користь було стягнуто борг у сумі 124000,00 гривень. Постановою старшого державного виконавця ВДВС Селидівського МУЮ ВП № 41033270 від 04.12.2013 р. відкрито виконавче провадження з виконання рішення суду. З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що на час його відкриття у боржника відсутнє особисте майно, на яке може бути звернено стягнення. Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно від 12.12.2013 р. № 14507656 у реєстрі відсутні відомості щодо належності боржникові ОСОБА_3 обєктів нерухомості на праві власності. Згідно інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 12.12.2013 р. № 14507861 ОСОБА_3 станом на 28.11.2013 р. на праві власності належало нежитлове приміщення за адресою: бульвар Октябрьської революції (бульвар ОСОБА_4), будинок 11 в місті Селидове Донецької області. Зазначений обєкт нерухомості було відчужено відповідачем за договором купівлі-продажу, посвідченим 03.12.2013 р. приватним нотаріусом, що підтверджено Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 55125763 від 15.03.2016 р. Вважає, що зазначені дії відповідача на користь своєї доньки ОСОБА_1 після набрання законної сили рішенням суду, але до моменту відкриття виконавчого провадження, є такими, що порушують публічний порядок, оскільки спрямовані на порушення конституційного права ( ст.124 Конституції України) позивача на отримання виконання за судовим рішенням, а тому просив визнати цей договір недійсним та стягнути з відповідачів судові витрати.

Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 09 лютого 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення за адресою: бульвар Октябрьської революції (бульвар ОСОБА_4), будинок 11 в місті Селидове Донецької області, загальною площею 160,8 кв.м., номер 538, укладений 03 грудня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, посвідчений нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 275 гривень 61 копійку та з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 275 гривень 61 копійку.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 15 травня 2017 року заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2 у позові, посилаючись на наступне. Суд не надав належної оцінки доказам по справі. Вважає безпідставним посилання на ст. 228 ЦК України, оскільки підстави, зазначені у позові не підпадають під перелік правочинів, які є нікчемними, як такі, що порушують публічний порядок. Оскаржуваний договір укладений в порядку та формі, передбачених чинним законодавством та за своїм змістом є правочином, спрямованим на досягнення цивільно правових результатів, здійсненних у відповідності до чинного законодавства сторонами договору і не спрямований на відчуження викраденого майна та не порушує правового режиму вилучених з обігу або обмежених в обігу обєктів цивільного права, тощо.

У судове засідання сторони не зявились, про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином у відповідності із положеннями ст.74 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_2 надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_3 надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідачка ОСОБА_1 повідомлена про день і час розгляду справи належним чином, про що свідчить телефонограма, зареєстрована в журналі за № 3047 за вих. № 22-ц/775/1235/2017 від 07.07.2017 року, причину своєї неявки в судове засідання не повідомила.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог , заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 26.09.2013 р. з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 було стягнуто борг у сумі 124000,00 гривень.

Постановою старшого державного виконавця ВДВС Селидівського МУЮ відкрито виконавче провадження ВП № 41033270 від 04.12.2013 р. з виконання рішення суду. З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що на час його відкриття у боржника відсутнє особисте майно, на яке може бути звернено стягнення.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно від 12.12.2013 р. № 14507656 у реєстрі відсутні відомості щодо належності боржникові ОСОБА_3 обєктів нерухомості на праві власності.

Згідно інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 12.12.2013 р. № 14507861 ОСОБА_3 станом на 28.11.2013 р. на праві власності належало нежитлове приміщення за адресою: бульвар Октябрьської революції (бульвар ОСОБА_4), будинок 11 в місті Селидове Донецької області.

Зазначений обєкт нерухомості було відчужено відповідачем за договором купівлі-продажу, посвідченим 03.12.2013 р. приватним нотаріусом, що підтверджено Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 55125763 від 15.03.2016 р.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції прийшов до висновку, що боржнику було відомо про ухвалення рішення Селидівським міським судом судом Донецької області та про обов»язок повернення боргу, відповідач відчужив майно, що було йому належне на день винесення рішення, що свідчить про його намір не виконувати рішення суду про стягнення на користь позивача суми боргу, а тому відповідачі вчинили нікчемний правочин, який був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, для уникнення від подальшого виконання рішення суду.

Проте повністю погодитись з таким висновком суду неможна з наступних підстав.

Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5,6 ст.203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, АРК, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, про що свідчать вимоги ч. 1ст.236 ЦК України.

Як роз»яснив Пленуму Верховного суду України в п. 18 постанови « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року, перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК України.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об»єктами права власності українського народу-землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об»єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об»єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін, Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння тощо.

З матеріалів справи вбачається, що договір купівлі-продажу нежитлового приміщення за адресою: бульвар Октябрьської революції (бульвар ОСОБА_4), будинок 11 в місті Селидове Донецької області посвідчений нотаріусом 03.12.2013 р.

На час укладання спірного договору купівлі-продажу відповідачу ОСОБА_3 було відомо про заочне рішення від 26 вересня 2013 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 суми боргу у розмірі 124000 гривень, про що свідчить ухвала апеляційного суду Донецької області від 18 листопада 2013 року про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_3 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 26 вересня 2013 року.

Постановою старшого державного виконавця ВДВС Селидівського МУЮ ВП № 41033270 від 04.12.2013 р. відкрито виконавче провадження з виконання рішення суду від 26 вересня 2013 року.

Жодних доказів, що на час укладання спірного договору купівлі-продажу від 03.12.2013 р. мали місце обмеження, арешти, заборони на відчуження нерухомого майна - нежитлового приміщення за адресою: бульвар Октябрьської революції (бульвар ОСОБА_4), будинок 11 в місті Селидове Донецької області, сторонами суду не надано.

З наведеного слідчить, що відповідач ОСОБА_3 знав про наявність рішення про стягнення з нього боргу, але на час укладання спірного договору жодного обмеження, арешту, заборони на здійснення відчуження належного йому майна не мав.

З встановлених обставини по справі в діях відповідачів не вбачається наявність вини, яка виражається в намірі порушити публічний порядок, тому колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що укладений між сторонами договір порушує публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК України, оскільки порушує право позивача на отримання виконання за судовим рішенням.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміні рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З наведених підстав колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, що спірний правочин є таким, що порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, що дає підстави для висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права.

Оскільки порушення норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 щодо відсутні у спірному договорі ознак нікчемності, визначених ст.228 ЦК України, підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303,307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 09 лютого 2017 року- скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання договору недійсним, -

відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді :