Справа № 487/4383/17
Провадження № 2/487/2261/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2017 року Заводський районний суд м. Миколаєва: в складі головуючого судді Біцюк А. В., за участю секретаря судового засідання Попович В. Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення розміру часток у спільній сумісній власності, -

ВСТАНОВИВ :

21 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення розміру частко у спільній сумісній власності, в якому просила визначити наступні розміри часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку №158 (кадастровий №:03:004:0008) по вул.. Пограничній (Чигрина) у м. Миколаєві: ОСОБА_4 (померлому 26.01.2017 року) 64/100 часток; ОСОБА_2 14/100 часток; ОСОБА_3 22/100 часток. В обгрунтування позовної заяви зазначила, що 26.01.2017 року помер її чоловік ОСОБА_4 та після його смерті відкрилась спадщина, яка складається, в тому числі з 64/100 часток житлового будинку з відповідною долею побутових господарських приміщень та споруд, розташованого по вул.. Чигрина 158 в м. Миколаєві, які належали померлому на підставі договору дарування від 13.04.1993 року; частки земельної ділянки (без визначення розміру), розташованій по вул.. Чигрина 158 в м. Миколаєві (кадастровий №:03:004:0008). Після його смерті позивач звернулась із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.08.2017 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки частка померлого на земельну ділянку розташовану по вул.. Чигрина 158 в м. Миколаєві (кадастровий №:03:004:0008) в державному акті на право власності на вказану земельну ділянку не визначено. Посилаючись на фактичні обставини справи, роз'яснення норм матеріального права, просила позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, підтвердила фактичні обставини, що викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

За змістом ст. ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Так, згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Судом встановлено, що згідно Договору дарування від 13 квітня 1993 року ОСОБА_4 належить 64/100 долі житлового будинку з відповідною долею побутових господарських приміщень та споруд, що знаходиться по вул.. Чигрина 158 у місті Миколаєві.

Крім того, згідно Договору дарування від 18 лютого 1997 року ОСОБА_2 належить 14/100 долі житлового будинку з відповідною долею побутових господарських приміщень та споруд, що знаходиться по вул.. Чигрина (Погранична) 158 у місті Миколаєві. Вказане підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №779976 від 13.06.2003 року.

Відповідно до Договору купівлі-продажу від 11 грудня 2006 року, ОСОБА_3 є власником 22/100 часток житлового будинку з відповідною частиною прилеглих до нього господарських та побутових споруд та будівель, що знаходиться в місті Миколаєві, вул.. Чигрина (Погранична) 158. Вказане підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3290453 від 11.12.2006 року.

Крім того, Рішенням Миколаївської міської ради №20/52 від 20.12.07 року надано ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 694 кв.м. для обслуговування житлового будинку і господарських будівель по вул.. Чигрина 158 у м. Миколаєві.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №919996 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 694 кв.м. за адресою: м. Миколаїв, вул.. Чигрина 158. Співвласниками земельної ділянки є ОСОБА_2, ОСОБА_3. Частки співвласників не визначені.

ОСОБА_4 помер 26 січня 2017 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП №253074, виданого Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Миколаївській області.

Після його смерті ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Постановою державного нотаріуса Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 від 01 серпня 2017 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки, що знаходиться в м. Миколаїв, вул.. Погранична 158 після смерті ОСОБА_4, який помер 26 січня 2017 року , оскільки частку померлого на земельну ділянку розташовану по вул.. Чигрина 158 в м. Миколаєві (кадастровий №:03:004:0008) в державному акті на право власності на вказану земельну ділянку не визначено.

Для визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування позивачу необхідно встановити розмір частки співвласника.

Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб'єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. При цьому необхідно визначити якою є доля спадкодавця у праві спільної сумісної власності.

Згідно п. 224 Інструкції Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. № 20/5 нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визнання) частки померлого у спільному майні.

Згідно ст. 372 ЦК України майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Згідно Довідки КП ММБТІ за №2-3835 від 19 вересня 2017 року, встановлено, що на земельній ділянці по вул.. Погранична 158 у м. Миколаєві знаходяться: житловий будинок літ.А-1-2; погріб літ. Апд; сарай літ. В.; гараж літ. К1; навіс літ. О; навіс літ. П; вбиральня літ. У-1; душ Я-1; огорожа №3,5; споруди №2,1. Співвласники станом на 28.12.2012 року: ОСОБА_4 64/100 частки на підставі договору дарування від 13.04.1993 року №1-1461, посвідчений Третьою Миколаївською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в в КП ММБТІ 28.11.1996 року; ОСОБА_2 14/100; ОСОБА_3 22/100.

Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно ч.1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Статтею 87 Земельного кодексу України врегульовано, що право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає:

а) при добровільному об'єднанні власниками належних їм земельних ділянок;

б) при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами;

в) при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами;

г) за рішенням суду.

Відповідно до ст.. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Згідно ст.. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Визначаючись щодо даної позовної вимоги, суд враховує положення вказаних вище норм законодавства, а також ту обставину, що ніяких домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, протилежного судом не встановлено, а також те, що частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду, а не визначення часток не дає можливості в повній мірі розпоряджатися своїм правом власності на вказане майно.

Тому, з огляду на викладене, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. При цьому, суд враховує роз'яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в п.3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, де зазначено, що спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. При цьому, зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,11,60,212-215,218 ЦПК України, ст.ст.328-357,1218,1261 ЦК України,суд,-

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Визначити, що частка померлого ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку №158 (кадастровий №:03:004:0008) по вул. Пограничній у м. Миколаєві становить 64/100.

Визначити частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку №158 (кадастровий №:03:004:0008) по вул. Пограничній у м. Миколаєві:

ОСОБА_2 14/100 часток;

ОСОБА_3 22/100 часток.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які беруть участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А. В. Біцюк