Провадження№2/235/1279/17
Справа №235/2481/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2017 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого судді Величко О.В.

при секретарі - Долгопольської А.В.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Покровськ цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 26 квітня 2015 року помер її батько ОСОБА_3. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, та земельної ділянки загальною площею 0,0783 га , що розташовані за адресою: Донецька область, м. Родинське, вул. Лермонтова, 28а . Вона як спадкоємець першої черги після смерті спадкодавця - свого батька ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.03.2016 року у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку відмовлено у звязку з відсутністю Державного акту на право власності на земельну ділянку на імя батька, витягу з Державного земельного кадастру. Просить встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_3 земельної ділянки 0,0783 га та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 0,0783 га, що розташована за адресою: м. Родинське, вул. Лермонтова, 28 а.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради в судове засідання не з» явився, просили справу слухати без їх участі.

Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 26 квітня 2015 року помер батько позивачки ОСОБА_3 ( а. с. 5, 9-10, 12).

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді у вигляді житлового будинку, та земельної ділянки загальною площею 0,0783 га , що розташовані за адресою: Донецька область, м. Родинське, вул. Лермонтова, 28а ( а. с. 66,).

Позивачка прийняла спадщину, оскільки як спадкоємець першої черги звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. ( а. с. 47), та нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3, згідно якого ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що розташований за адресою : м. Родинське Донецької області, вул. Лермонтова, 28а ( а. с. 64-69).

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.03.2016 року нотаріусом відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку за законом після смерті ОСОБА_3, у зв»язку з ненаданням усіх необхідних документів, а саме Державного акту на право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру і відсутністю витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. ( а.с. 16).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Згідно зі ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Свідоцтво про право на спадщину це процесуальний нотаріальний акт, який засвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців. Якщо успадковане майно підлягає обовязковій державній реєстрації, то свідоцтво про право на спадщину є для спадкоємців основним правовстановлюючим документом.

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації.

Тобто, свідоцтво про право на спадщину не створює ніяких нових прав у спадкоємців на майно, а тільки підтверджує вже існуюче право на нього, оскільки право на спадкове майно у них виникає з моменту відкриття спадщини.

Частиною першою статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

За приписом ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Як розяснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року « Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування ( зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 27 зазначеного Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 що помер 26.04.2015 року., належала на праві власності земельна ділянка площею 0,0783 га ,розташована за адресою: Донецька область, м. Родинське, вул. Лермонтова, 28а ( а. с. 25-26 53). Згідно витягу № 03/223/2 від 23.02.2016 року з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки нормативна грошова оцінка вищезазначеної земельної ділянки становить 125679,33 грн. ( а. с. 21-22).

Суд вважає за необхідним зазначити, що при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Окрім того, суд вважає за необхідним зазначити, що до правовідносин щодо спадкування застосовується норма, яка діяла на час відкриття спадщини, а до правовідносин щодо набуття права власності- законодавство, яке було чинним на момент набуття.

Згідно ст.ст. 22,23 ЗК УРСР 1991 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які вижаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.1992 № 2201 -XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» було затверджено форми державних актів: на право колективної власності на землю; на право приватної власності на землю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 № 449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Отже державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ № 2201 (з 23.06.1992 по 08.01.2004), є чинними правовстановлювальними документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.11.2008 № 1019 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2002 року № 449» в черговий раз було змінено форму державного акта на право власності на земельну ділянку.

У звязку з прийняттям Закону України від 05.03.2009 № 1066-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та обєднання земельних ділянок» відбувалося спрощення процедури переходу права власності на земельну ділянку, із земель приватної форми власності. Вказаним Законом України було внесено зміни у статтю 126 ЗК в частині визначення документів, якими може посвідчуватись право власності на землю.

Такими документами ЗК визнав:державний акт про право власності на земельну ділянку;цивільно-правову угоду щодо відчуження земельної ділянки, укладену в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою;свідоцтво про право на спадщину.

Відтак, з 02.05.2009і отримання державного акта на право власності на земельну ділянку стало необхідним лише у разі набуття права власності із земель державної чи комунальної форми власності, а також при зміні меж та/чи цільового призначення землі.

В той же час державний акт, що посвідчував виникнення права власності на таку земельну ділянку, запишався документом, який мав супроводжувати земельну ділянку протягом всього часу її існування.

Згідно з пунктом «а» частини другої статті 126 ЗК у редакції, що діяла у період з 02.05.2009 по 01.01.2013, документом, який підтверджує набуття права власності на земельну ділянку, що на момент відчуження перебувала в приватній власності, може виступати будь-який договір, за яким набувається у власність земельна ділянка (купівля-продаж, дарування, міна тощо). Відповідний договір разом з державним актом на право власності на земельну ділянку, яка була відчужена, є належним правовстановлювальним документом, на підставі якого може бути проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку.

У разі ж якщо право власності на земельну ділянку, яка є обєктом спадкування, належано спадкодавцю згідно договору про перехід права власності, то до свідоцтва про право на спадщину мають бути додані вказаний договір та державний акт на право власності на земельну ділянку, що є невідємною частиною вказаного правовстановлювального документу.

Крім того, на долученому державному акті повинна міститись відмітка нотаріуса, яким було посвідчено відповідний договір чи видано свідоцтво, а також органу, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, про перехід права власності на земельну ділянку.

Слід зазначити, що відмітка про перехід права власності на земельну ділянку проставляється на долученому до правовстановлювального документа державному акті про право власності на земельну ділянку при кожному подальшому відчуженні (спадкуванні) землі. При цьому також слід враховувати, що до травня 2009 року, переоформлення державного акта на нового власника, в тому числі і у разі прийняття ним спадщини, було обовязковим.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкодавця, який не здійснив його державної реєстрації та не отримав держаний акт (ст. 1299 ЦК).

З урахуванням встановленого суд вважає, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 і відсутність реєстрації її права власності на спадщину, вищезазначеної земельної ділянки не є підставою для відмови у визнанні права власності за позивачкою на спадщину на земельні ділянки.

Окрім того, суд зауважує, що згідно з ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника ( землекористувача).

Відповідно до ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розміщені ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до п. 2 Розділу 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України « Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності на які виникли до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Відповідно до ст. 16 ЦК України та ст. 11 ЦПК України кожна особа самостійно вибирає спосіб захисту в суді своїх прав і розпоряджається предметом спору на власний розсуд.

Оскільки спірна земельна ділянка на праві власності належала ОСОБА_4.на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ДН , реєстр № 0386 від 22 лютого 1999 року, після смерті якої спадщину прийняв ОСОБА_3, за позивачкою визнано право власності на житловий будинок, розташований на вказаній земельній ділянці за адресою: м. Родинське, вул. Суворова, 46, в порядку спадкування, а також зважаючи на наявність у останній перешкод в оформленні свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності спадкодавця на спадкове майно, та враховуючи, що у ОСОБА_1 були вичерпані всі можливості одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину внаслідок чого її цивільне право підлягає захисту в цивільному порядку, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Що стосується позовних вимог про встановлення факту прийняття позивачкою спадщини , то вказані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки по-перше, в даному випадку, мова може йти лише про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а по-друге, факт прийняття спадщини в цьому разі не підлягає встановленню, у звязку з прийняттям позивачкою спадщини на підставі ст. 1268 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 529, 549 ЦК УРСР , ст. ст. . 1218,1268, 1269 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 10, 11, 174, 209, 212, 214-215 ,218 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, померлого 26.04.2015 року на земельну ділянку загальною площею 0,0783 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, що розташований за адресою: Донецька область м. Родинське, вул. Лермонтова, 28 а.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: