У Х В А Л А

25 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Лященко Н.П. Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12 липня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Герасименко Наталія Миколаївна, про визнання договору удаваним правочином та переведення прав,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 грудня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково: визнано договір дарування Ѕ частини житлового будинку № 20-а на вул. Плещеєва у м. Києві з частиною будівель та споруд, укладеного 16 грудня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 удаваним правочином, в решті позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2017 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 грудня 2016 року в частині визнання договору удаваним правочином скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12 липня 2017 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті провадження у справі, за її касаційною скаргою на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 грудня 2016 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2017 року.

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12 липня 2017 року з передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права - статті 235 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На підтвердження зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення заявниця посилається на постанови Верховного Суду України від 7 вересня 2016 року (справа № 6-1026 цс16) та від 21 грудня 2016 року (справа № 6-167 цс16), в яких, на її думку, зазначена норма матеріального права застосована по-іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився й суд касаційної інстанції, установивши, що ОСОБА_5 передав безоплатно у власність ОСОБА_6 частину спірного житлового будинку з частиною будівель та споруд, відповідно до договору дарування, укладеного між сторонами 16 грудня 2014 року, що посвідчений нотаріально та зареєстрований у реєстрі, при цьому факт укладення саме договору дарування перевірено судом і не заперечується ОСОБА_5 та враховуючи, що позивачкою не надано доказів на підтвердження своїх доводів, що спірний правочин вчинено для приховання іншого правочину, зокрема договору купівлі-продажу, дійшов висновку про відсутність правових підстав, передбачених статтями 235, 362, 655 ЦК України для задоволення позову ОСОБА_4

У наданій для порівняння постанові від 7 вересня 2016 року (справа № 6-1026 цс16) Верховний Суд України, виходячи з положень статті 235 ЦК України, дійшов висновку про те, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

У постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року (справа № 6-167 цс 16) міститься висновок про те, відповідно до статті 243 ЦК УРСР (чинної на час виникнення спірних правовідносин, зокрема на 2003 рік) договір дарування є безоплатним, за яким одна сторона передає другій стороні майно у власність і він вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Головним елементом правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, що підлягав установленню судами є дійсна спрямованість волі сторін та укладення договору дарування та з'ясування питання про те, чи не укладена ця угода з метою приховати іншу угоду та яку саме.

Отже, порівняння наведених судових рішень не дає підстав вважати, що висновок, викладений у судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, суперечить висновкам, викладеним в зазначених постановах Верховного Суду України.

За таких обставин, вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Герасименко Наталія Миколаївна, про визнання договору удаваним правочином та переведення прав за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12 липня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

Н.П. Лященко

Я.М. Романюк