У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Іваненко Ю.Г., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 08 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що у серпні 2012 року між ним та ОСОБА_3 досягнуто згоди щодо укладення 01 березня 2013 року договору купівлі-продажу нежитлового приміщення - телятника, загальною площею 859,7 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 за ціною 140 тис. грн. 18 серпня 2012 року між ними укладено попередній договір, за умовами якого він сплатив відповідачу 42 тис. грн. 03 січня 2014 року укладено договір купівлі-продажу (проста письмова форма), на підставі якого ОСОБА_3 передав йому телятник, технічний паспорт та ключі. Крім того, вони домовилися, що нотаріально договір буде посвідчено 06 січня 2014 року. Проте, відповідач до нотаріуса у визначений час не з'явився, уникає зустрічей із ним, на телефонні дзвінки не відповідає. На його думку, такі дії відповідача позбавляють його можливості зареєструвати за собою право власності на вказане майно.

Позивач просив визнати дійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення - телятника, загальною площею 859,7 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1, укладений 03 січня 2014 року з ОСОБА_3, та визнати за позивачем право власності на вказане майно.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 квітня 2016 року позов задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення - телятника, загальною площею 859,7 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_1. та ОСОБА_3 03 січня 2014 року. Визнано за ОСОБА_1. право власності на нежитлове приміщення - телятник, загальною площею 859,7 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 08 листопада 2016 року рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1. - ОСОБА_2., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 20 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1. до ОСОБА_3 про звільнення майна з-під арешту відмовлено.

При цьому судом встановлено, що зобов'язання, визначені попереднім договором та договором про внесення змін до нього припинилися 06 січня 2014 року, оскільки в обумовлений договорами строк договір купівлі-продажу не укладено та не направлено пропозицій щодо його укладення (а. с. 75).

За таких обставин, апеляційний суд правильно відмовив у задоволенні позову за безпідставністю з огляду на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач ухилився від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна за вищевказаною адресою.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 08 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М. Іваненко Ю.Г. Ступак О.В.