Справа №461/6951/17>
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року Галицький районний суд міста Львова

у складі:

головуючого судді Юрківа О.Р.,

секретаря судового засідання Кузьми Д.М.,

за участі позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Центральне» про визнання безпідставною та списання заборгованості за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з цивільним позовом до ЛКП «Центральне», в якому просив визнати заборгованість з утримання будинку та прибудинкової території у сумі 7558,62 грн. безпідставною та такою, що підлягає анулюванню, зобовязати відповідача списати з особового рахунку позивача. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1. Періодично з ЛКП «Центральне» до нього надходять повідомлення про необхідність оплати рахунків за послуги утримання будинку та прибудинкової території, які останньому не надавались. З 2003 року позивач з сусідами самостійно обслуговує будинок та підїзд. Заборгованість у сумі 7558,62 грн. він вважає безпідставно нарахованою.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Надав пояснення аналогічні викладеним у позові.

Представник ЛКП «Центральне» в суд не зявився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Заперечень проти позову, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи за відсутності представника відповідача до суду не надходило.

Згідно ст. 169 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи у відсутності представника відповідача оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів про права, обовязки та взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1.

Згідно з повідомленням про оплату житлово-комунальних послуг за серпень 2017 року, Львівським комунальним підприємством «Центральне» ОСОБА_1 нараховано заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території у сумі 7558,62 грн. Однак судовий спір щодо стягнення такого боргу відсутній, рішення про такий спір судом не виносилось.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого на основі Типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом (п.п. 1, 5 ст. 20 Закону), а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про житлово-комунальні послуги.

Обов'язок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року в редакції постанови КМ України від 24 січня 2006 року № 45.

Таким чином, правовідносини, що виникли між сторонами у справі - це правовідносини між виконавцем послуг та споживачами послуг.

Необхідність укладення договору про надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право споживача таких послуг.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування .

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на цивільний захист. Захист же цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України, зокрема: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Крім того, підстава позову це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (п. 5 ч. 2 ст. 119 ЦПК України) і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування (п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України). Підстави позову не можна змішувати з нормами права, на які посилається позивач. Зазначений висновок узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду України, який зазначав, що під підставами позову, які згідно зі ст. 31 ЦПК може змінити лише позивач, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону, яку суд може замінити, якщо її дія не поширюється на ці правовідносини.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за безпідставністю, оскільки встановив, що із заявлених позовних вимог не вбачається, яким чином та у який спосіб відповідач ЛКП «Центральне», порушує, не визнає або оспорює право позивача, як споживача житлово - комунальних послуг. Нарахування комунальних послуг, само по собі, не є актом порушення прав позивача, оскільки не має зобовязального характеру, є внутрішнім документом відповідача, та на його думку, про розмір боргу. Також повідомлення про оплату є неналежним доказом, оскільки не містить належних реквізитів відповідача.

При цьому, щодо підстав відмови в частині зобов'язання ЛКП «Центральне» анулювати нараховану суму заборгованості за житлово-комунальні послуги, суд зазначає, що дана позовна вимога не ґрунтується на вимогах Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», оскільки законом не передбачено такого способу захисту порушеного права.

Керуючись ст. ст. 169,209, 212, 214-215, 217 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Центральне» про визнання безпідставною та списання заборгованості за житлово-комунальні послуги відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя О.Р. Юрків.