АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 641/48/17 Головуючий суддя І інстанції Курганникова О. А.
Провадження № 22-ц/790/4811/17 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: Спори, що виникають із трудових правовідносин про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної працівниками державному підприємству, установі, організації
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Швецової Л.А.,

за участю секретаря: Кравченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 червня 2017 року по справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, -

встановила:
У січні 2017 року Військова частина НОМЕР_1 (ВЧ НОМЕР_1 ) звернулася до суду з позовом, мотивуючи який зазначила, що ОСОБА_1 працював на посаді начальника служби відділу логістики ВЧ НОМЕР_1 у період з 01 липня 2011 року по 03 серпня 2016 року. За результатами внутрішнього фінансового аудиту фінансово-господарської діяльності ВЧ НОМЕР_1 № 234/1/31/18 від 03 грудня 2016 року було встановлено неправомірне списання речового майна у період з 01 січня .2015 року по 01 листопада 2016 року вартістю 83 143 гривень. Посилаючись на те, що службовим розслідуванням встановлено неправомірне списання речового майна внаслідок протиправних дій начальника служби відділу логістики ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 під час виконання службових обов`язків, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на відшкодування завданої матеріальної шкоди 83 143 гривні.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ВЧ НОМЕР_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування скарги зазначив, що вину ОСОБА_1 у заподіянні ВЧ НОМЕР_1 прямої дійсної шкоди встановлено аудиторським висновком та службовим розслідуванням.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем наявності прямої дійсної шкоди, її розміру та протиправності дій відповідача ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 з 01 липня 2011 року по 03 серпня 2016 року працював на посаді начальника служби відділу логістики ВЧ НОМЕР_1 (а.с. 4).

За результатами проведеної аудиторської перевірки, оформленої Аудиторським звітом № 234/1/31/18 від 03 грудня 2016 року, фінансово-господарської діяльності та аудиту відповідності ВЧ НОМЕР_1 за період з 01 січня 2015 року по 01 листопада 2016 року встановлено, що за звітний період було допущено незаконне списання речового майна на загальну суму 83 143 гривні (а.с. 8-21).

Відповідно до пункту 2 Положення «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», затвердженого постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР (далі - Положення) відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Визначення поняття «військове майно» надано у статті 1 Закону України «Про правовий режим майна у збройних силах України» від 21 вересня 1999 року (з наступними змінами) (далі Закон).

У статті 1 цього Закону визначено, що військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо. Згідно ч.3 цього Закону військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням.

Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України

Порядок обліку та списання майна врегульовано ст.4 Закону, де зазначено, що військові частини ведуть облік закріпленого за ними майна у кількісних, якісних, обліково-номерних та вартісних показниках і враховують по відповідних службах - продовольчій, речовій, квартирно-експлуатаційній, пально-мастильних матеріалів тощо.

Відповідно до пункту 3 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.

Випадки застосування до військовослужбовців повної матеріальної відповідальності обмежені та чітко визначені пунктом 13 Положення, а саме - застосування повної матеріальної відповідальності можливо, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Відповідно до п.17 Положення командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини. У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Пунктом 19 Положення передбачено, що розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.

За змістом пункту 37 Положення матеріальна відповідальність не настає у випадках: коли заподіяна шкода є наслідком дії непереборної сили; невстановлення винної особи; смерті винної особи; коли шкоду заподіяно внаслідок виконання наказу старшого начальника, або виправданого в конкретних умовах службового ризику, або правомірних дій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 60 ЦПК).

Таким чином, тягар доказування обґрунтованості своїх вимог покладено на позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст.10 ЦПК України.

Обґрунтовуючи розмір заподіяної ОСОБА_1 матеріальної шкоди та протиправність його дій, позивач посилався на те, що вказані обставини встановлено аудиторським звітом № 234/1/31/18 від 03 грудня 2016 року. Разом з тим, зі змісту вказаного висновку вбачається, що пояснення відповідача ОСОБА_1 не відібране, аудиторську перевірку проведено за період з 01 січня 2015 року по 01 листопада 2016 року, тоді як ОСОБА_1 був звільнений 03 серпня 2016 року.

Крім того, з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 № 290 від 15.12.2016 року «Про результати проведення службового розслідування» вбачається, що за порушення вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Інструкції щодо забезпечення речовим майном військовослужбовців, внаслідок чого було допущено незаконне списання речового майна та завдання шкоди у розмірі 83 143 грн., було притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності та оголошено сувору догану начальнику відділу логістики ОСОБА_2 .

Пунктом 19 Положення передбачено також, що розслідуванням повинно бути встановлено ступінь вини кожного у разі, якщо шкода заподіяння кількома особами.

Не містять матеріали справи й посадової інструкції відповідача, а також доказів того, що майно обліковувалось за ВЧ НОМЕР_1 .

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність ВЧ НОМЕР_1 пред`явленого до ОСОБА_1 позову.

Оскільки судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 відхилити.
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 червня 2017 року залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді Н.П. Пилипчук

Л.А. Швецової