О К Р Е М А Д У М К А
(в порядку ч. 3 ст. 19 ЦПК України)
"07" липня 2017 р.м. Чернігів
Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 07 липня 2017 рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 травня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки змінено шляхом виключення з його мотивувальної частини пункту три.

Відповідно до ст. 209 та 313 ЦПК України мною підписано рішення від 07.07.2017, проте я частково не згодна з рішенням суду першої інстанції та частково з рішенням апеляційного суду, тому, в порядку ч.3 ст.19 ЦПК України вношу з цього приводу окрему думку.

Обставини справи.

Як встановлено судом, 11.06.2008 між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір №2402/0608/71-059, за умовами якого відповідачу надано кредит в сумі 100 000 доларів США строком до 10.06.2033 включно зі сплатою за користування кредитними коштами 11.9% річних (а.с.8-13 т.1). Сторони також погодили графік погашення кредиту, який є додатком до договору (а.с.14-19 т.1).

З метою забезпечення належного виконання відповідачем умов кредитного договору, 11.06.2008 між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, за умовами якого відповідач передала в іпотеку належну їй на праві власності трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.27-30 т.1).

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Сведбанк» відступило ПАТ «Дельта Банк» права вимоги, зокрема, за кредитним договором №2402/0608/71-059 від 11.06.2008, укладеним з ОСОБА_1 (а.с.225, 226 т.1).

17 липня 2015 ПАТ «Дельта Банк» направив ОСОБА_1 лист-вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором №2402/0608/71-059 від 11.06.2008, яка станом на 08.07.2015 становить 6 934,88 доларів США (а.с.35 т.1). Проте заборгованість позичальником погашена не була.

В липні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося з позовом до ОСОБА_1, в якому просило в рахунок погашення заборгованості відповідача в сумі 1 759 272,34 грн, з яких: тіло кредиту 1 629 491,23 грн, відсотки 103 088,53 грн, пеня 25 289,14 грн, сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу 780,08 грн, сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по процентам 623,36 грн за кредитним договором №2402/0608/71-059 від 11.06.2008 звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру №4, яка знаходиться у м. Чернігові по вул. Шевченка, 110 та належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, що посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 11.06.2008 за реєстровим №5488, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів №2953532, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів №6069310 від 11.06.2008, загальною житловою площею 39,8 кв.м. і складається з трьох кімнат в придатному для життя стані, інвентаризаційна оцінка предмета іпотеки згідно з витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Чернігівське міське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради №18902824 від 21.05.2008, становить 51 199,00 грн. Визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на вказаний вище предмет іпотеки.

Обґрунтування окремої думки.

За змістом статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На мою думку рішення судів, що ухвалені у даній справі, ст.213 ЦПК України частково не відповідають.

Правовідносини між сторонами регулюються нормами ст.328, 392,526 ЦК України та положеннями статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту виконання банком кредитного договору і надання відповідачу кредиту в сумі 100 000 доларів США готівкою через касу банку, необґрунтованості суми заборгованості в розмірі 1 759 272,34 грн та недотримання позивачем порядку звернення стягнення на предмет іпотеки у обраний ним спосіб - визнання права власності в частині визначення ринкової вартості предмета іпотеки на момент набуття такого права.

Погоджуючись з кінцевим висновком судів першої та апеляційної інстанції щодо відмови в позові з огляду на правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, я не погоджуюсь з висновками суду першої інстанції щодо не доведення позивачем факту виконання банком кредитного договору та необґрунтованістю суми заборгованості в розмірі 1 759 272,34 грн.

Як вказувалося вище, 11.06.2008 між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір №2402/0608/71-059, за умовами якого відповідачу надано кредит в сумі 100 000 доларів США строком до 10.06.2033 включно зі сплатою за користування кредитними коштами 11.9% річних.

Про належне виконання умов кредитного договору зі сторони ВАТ «Сведбанк» свідчать наступні обставини:

Під час розгляду справи представник відповідача не заперечував ані факту укладення кредитного договору, ані факту отримання кредитних коштів. Заперечувався факт отримання коштів в доларах США.

З матеріалів кредитної справи вбачається, що отримавши за договором купівлі продажу з ОСОБА_3 від 11.06.2008 право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка була оцінена станом на 04.06.2008 в 553 495 грн (що в еквіваленті становило на той час 114 076 доларів США) іпотекодатель ОСОБА_1 регулярно, виконуючи умови іпотечного договору, до 19.11.2012 укладала договори добровільного страхування майна предмета іпотеки, а також до січня 2015 року сплачувала кошти на погашення кредиту (а.с.203 том 1).

12.01.2009 вона звернулась із заявою на імя директора Чернігівського відділення ВАТ «Сведбанк» про перенесення граничного строку погашення з 10-го числа кожного місяця на 20-е. Оригінал цієї заяви міститься в кредитній справі банку.

23 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до голови тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» з проханням змінити кредит на мультиваційну кредитну лінію, здійснити переведення заборгованості в гривню (а.с.86 т.2).

04 квітня 2015 року ОСОБА_1 направила голові тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» листа з проханням провести реструктуризацію боргу за кредитом №2402/0608/71-059 від 11.06.2008 відповідно до долару США, який діяв на 01.01.2014 (а.с.88 т.2).

Погашення кредиту також здійснювалося ОСОБА_1 у доларах США, про що свідчать регулярні заяви за підписом позичальника до ПАТ «Сведбанк» про купівлю іноземної валюти для погашення кредиту за кредитним договором №2402/0608/71-059, які містяться в матеріалах кредитної справи. Вказане спростовує посилання представника відповідача на те, що погашення кредиту здійснювалося в національній валюті.

Зазначені вище обставини (підписання кредитного договору, тривале виконання його умов з 2008 по 2015 роки позичальником, страхування предмету іпотеки та неодноразові звернення відповідача до банку з проханням змінити кредитну лінію та провести реструктуризацію боргу) свідчать про те, що кредитний договір №2402/0608/71-059 від 11.06.2008 між сторонами був укладений у належний спосіб, позивачем виконаний і частково виконувався певний час позичальником ОСОБА_1

Саме по собі виконання підпису у заяві на видачу готівки №U425-20 від 11 червня 2008 року в графі «Підпис отримувача» не ОСОБА_1, а іншою особою з наслідуванням її підпису, не спростовує факту отримання відповідачем кредитних коштів, зважаючи на те, що мета отримання кредитних коштів була реалізована та відповідачем здійснено розрахунки по договору купівлі-продажу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 для придбання трикімнатної квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 526 ЦК України Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Висновок судово-економічної експертизи №10544/16-45 з питання наявної заборгованості вказує лише на відсутність в матеріалах справи документального підтвердження заборгованості, проте не вказує на її відсутність. Сама відповідач не заперечує того факту, що на початку 2015 року припинила сплату коштів на повернення кредиту, що апріорі призвело до виникнення заборгованості.

На підтвердження суми заборгованості банком надано розрахунок заборгованості за кредитним договором відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, тоді як відповідач вказаний розрахунок ніякими доказами не спростувала, не навела власного розрахунку, тобто позивачем доведено, що у звязку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобовязань станом на 08.07.2015 виникла заборгованість в сумі 1 759 272,34 грн.

З огляду на викладене вище, я вважаю, що рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 травня 2017 року підлягало зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог з посиланням, а не тільки в частині виключення з мотивувальної частини пункту третього, як вказав в рішенні апеляційний суд

СуддяОСОБА_4.