У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на комплекс будівель та споруд за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 21 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 12 вересня 2013 року між нею та ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, за яким остання продала їй комплекс будівель, розташований в АДРЕСА_1, а вона сплатила за нього кошти у період з 12 вересня 2013 року по 19 вересня 2014 року в розмірі 700 000,00 грн.

Відповідно до п. 2.6 договору факт проведення розрахунку та виконання Покупцем договору засвідчується заявою Продавця, що є невід'ємною частиною цього договору, справжність підпису на якій буде засвідчено нотаріально.

Але, після проведення остаточного розрахунку з продавцем остання відмовилась подати таку заяву до нотаріуса, який нотаріально посвідчував договір купівлі-продажу.

Ураховуючи наведене, позивач просила суд визнати за нею право власності на вказане вище майно.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2016 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на комплекс будівель та споруд, розташований в АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу комплексу будівель від 12 вересня 2013 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Кіровоградської області, за реєстровим № 608. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 21 лютого 2017 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про скасування рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 21 лютого 2017 року та залишення в силі рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2016 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування рішення апеляційного суду відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки за договором купівлі-продажу від 12 вересня 2013 року позивач (покупець) прийняла комплекс будівель та сплатила за нього обумовлені договором кошти, а відповідач (продавець) відмовляється нотаріально засвідчити заяву на підтвердження факту проведення повного розрахунку та виконання покупцем інших умов договору, що свідчить про не визнання нею права власності на спірне майно за позивачем, то відповідності до ст. 392 ЦК України є всі підстави для задоволення позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не є власником комплексу будівель та споруд, розташованих в АДРЕСА_1, а спірне майно є предметом укладеного між сторонами договору купівлі-продажу від 12 вересня 2013 року, який не виконано в частині п. 2.6, а тому висновок суду про необхідність захисту прав позивача шляхом визнання за нею права власності на майно на підставі статті 392 ЦК України не можна визнати обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 12 вересня 2013 року між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, за яким остання продала їй комплекс будівель, розташований в АДРЕСА_1.

За пунктом 2.1 Договору продаж комплексу будівель за домовленістю сторін вчиняється за 700 000,00 грн.

Розрахунок між сторонами здійснюється з розстроченням платежу (п. 2.2 Договору).

Факт проведення повного розрахунку та виконання Покупцем договору засвідчується заявою Продавця, що є невід'ємною частиною цього договору, справжність підпису на якій буде засвідчено нотаріально (п. 2.6 Договору).

Також судами встановлено, що за вказаним договором купівлі-продажу комплексу будівель від 12 вересня 2013 року позивач виконав свій обов'язок прийнявши комплекс будівель та сплативши за нього обговорену грошову суму, в загальному розмірі 700 000,00 грн, що підтверджується копіями платіжних доручень.

Пунктом 4.9 вказаного Договору визначено, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є обов'язковою. Право власності на комплекс будівель у Покупця виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до частини п'ятої статті 11 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1. ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судом першої та апеляційної інстанцій не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 21 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова