Справа № 202/4708/17
Провадження № 2/202/2265/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 жовтня 2017 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі:

судді - Бєльченко Л.А.,

при секретарі - Федорченко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

13 липня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом до ОСОБА_2, указуючи, що вона є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Після придбання вказаної квартири в ній проживали та були зареєстровані вона, позивач у справі, її син ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_2, відповідач у справі. Згодом її син розлучився з відповідачем. ОСОБА_2 у вказаній квартирі не проживає з 2012 року, в квартирі відсутні її особисті речі. Відповідач не сплачує комунальні послуги та не бере участі в утриманні квартири, добровільно знятись з реєстрації відмовляється. Реєстрація відповідача за зазначеною адресою перешкоджає їй повною мірою розпоряджатись квартирою на власний розсуд.

Тому позивач просила суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач в судове засідання не з'явилася, завчасно сповістила про можливість розгляду і вирішення справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила позовну заяву задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с. 36).

Відповідач в судове засідання двічі поспіль не зявилася, на судове засідання 18.09.2017 року на адресу суду повернувся конверт із рекомендованим повідомленням із позначкою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 31). Про розгляд справи 27.10.2017 року відповідач повідомлена належним чином (а.с. 35).

Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

За таких обставин, суд вважає відповідача належним чином повідомленою та можливим, за згодою позивача, розглянути справу на підставі наявних доказів, заочно, відповідно до статті 224 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 28.12.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Сьомої державної нотаріальної контори ОСОБА_4, позивач є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Зазначені відомості також підтверджуються витягом з Державного реєстру правочинів та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВЕ № 587626 від 01.02.2005 року (а.с. 6, 7, 8).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 18.07.2017 року (а.с.24).

Відповідач у вказаній квартирі не проживає з 2012 року, її особистих речей в ній немає, що підтверджується актом не проживання особи за місцем реєстрації від 07.04.2017 року, складеним за участю мешканців квартир № 30, № 28, № 29, № 24 вказаного будинку, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (а.с. 33).

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки судом встановлено, що відповідач не проживає у квартирі, котра належить позивачеві та розташована за адресою: АДРЕСА_2, а реєстрація відповідача за зазначеною адресою перешкоджає позивачу повною мірою розпоряджатись квартирою на власний розсуд, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 та вважає можливим визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням за вказаною адресою, що дає підстави для зняття останньої з реєстраційного обліку.

Указаний висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року (справа № 6-709цс16), де визначено , що зазначена норма матеріального права( ст. 391 ЦК України) визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, котрий власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї.

За таких підстав суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 383, 391 Цивільного кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Бєльченко Л.А.