Ухвала

іменем україни

1 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

СтупакО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного Полтавського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Полтаватурист» про стягнення одноразової премії, невиплаченої при звільненні працівника, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2016 року,

встановила:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом до приватного Полтавського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Полтаватурист» (далі - ПрАТ «Полтаватурист»), мотивуючи тим, що з 1 серпня 1997 року по 15 лютого 2008 року з відповідачем він перебував у трудових відносинах. У день звільнення з ним був проведений остаточний розрахунок, проте не в повному обсязі, а саме не було виплачено одноразову премію в розмірі 40 900 грн за результати фінансово-господарської діяльності підприємства за 2006 рік.

Ураховуючи наведене та уточнення позовних вимог, позивач просив стягнути з ПрАТ «Полтаватурист» на його користь одноразову премію в розмірі 40 900 грн за результати фінансово-господарської діяльності підприємства за 2006 рік, а також 414 568, 80 грн середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 21 січня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «Полтаватурист» на користь ОСОБА_3

40 900 грн. невиплаченої премії за 2006 рік, 414 568,80 грн середнього заробітку за час затримки повного розрахунку (з 15 лютого 2008 року по

22 липня 2015 року), а всього 455 468,80 грн. Стягнуто з

ПрАТ «Полтаватурист» судовий збір на користь держави у розмірі

4 554,68 грн.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 27 липня

2016 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив зі недоведеності позовних вимог.

Даний висновок відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

За змістом ст. 2 Закону України «Про оплату праці», структуру заробітної плати, зокрема, складає основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців та додаткова заробітна плата, яка є винагородою за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає в себе доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Установлено, що рішенням правління Українського акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Укрпрофтур», ОСОБА_3 1 серпня 1997 року був призначений генеральним директором ЗАТ «Полтаватурист» - директором туркомплексу «Турист».

29 липня 2002 року ОСОБА_3 був призначений головою правління ЗАТ «Полтаватурист».

15 липня 2008 року позивача було звільнено з посади голови правління згідно ст. 39 КЗпП України.

17 травня 2011 року ЗАТ «Полтаватурист» було перейменоване у Приватне Полтавське обласне акціонерне товариство по туризму та екскурсіях «Полтаватурист».

Установлено, що з 15 лютого 2008 року по 11 липня 2011 року

ОСОБА_3 працював на посаді радника голови правління

ПрАТ «Полтаватурист» та був звільнений з займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 посилався на те, що у день звільнення з ним не було проведено остаточний розрахунок, а саме не було виплачено одноразову премію в розмірі 40 900 грн за результати фінансово-господарської діяльності підприємства за 2006 рік. На підтвердження доводів позовної заяви ОСОБА_3 надав ксерокопії листів ПрАТ «Укрпрофтур».

За змістом ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Мотивуючи рішення, апеляційний суд посилався на те, що розпорядження голови Наглядової ради товариства від 27 березня 2007 року №282 про преміювання ОСОБА_3 на суму 40 900 грн, на яке посилається останній, відсутнє. За період з березня 2007 року по липень

2011 року на виконання вказаного розпорядження відповідний наказ не видавався, кошти не нараховувалися та не виплачувалися, що також підтверджено відомостями персоніфікації за наведений період.

Встановивши, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту нарахування йому одноразової премії в розмірі 40 900 грн за результати фінансово-господарської діяльності підприємства за 2006 рік, а надані ксерокопії листів ПрАТ «Укрпрофтур» не можуть вважатися обґрунтованими доказами невиплати позивачу премії, оскільки наявні копії листів належним чином не завірені, оригіналів вказаних листів, чи належно завірених копій чи оригіналів наказів про преміювання суду не надано, апеляційний суд прийшов вірного висновку про відмову в задоволенні вимог.

Доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом порядку дослідження доказів у справі не можуть бути взяті до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов'язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання.

Беручи до уваги надані відповідачем апеляційному суду докази у справі, суд апеляційної інстанції з'ясував та дослідив причини неподання цих доказів до суду першої інстанції, про що навів відповідні мотиви.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скаргах доводи висновок суду не спростовують, тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.С. Висоцька

Судді:М.К. Гримич О.В. Кафідова О.В. Ступак

І.М. Фаловська