31 жовтня 2017 року Дзержинський міський суд Донецькій області у складі: судді Скиба М.М., за участю секретаря Панаслюк Є.В., адвоката Брацило Р.Л., розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Торецька Донецької області цивільну справу за позовом Брацило Романа Леонідовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - служба у справах дітей Військово-цивільної адміністрації м. Торецьк, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої дитини без згоди батька,
Брацило Р.Л., який діє в інтересах ОСОБА_2, звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив наступне.
ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 Під час шлюбу у них народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. В теперішній час вона разом з чоловіком не проживають, він проходить військову службу і де на даний час він перебуває їй не відомо. Вона самостійно утримує та виховує сина. На даний час Донецька область в тому числі і місто Торецьк входить в зону антитерористичної операції, у зв'язку з чим вона занепокоєна про фізичний та моральний стан своєї дитини. У зв'язку з чим вона бажає тимчасово виїхати до своїх батьків в Російську Федерацію з метою відпочинку та оздоровлення дитини. Отримати дозвіл від чоловіка на вивіз дитини вона не має можливості.
ОСОБА_2 просить надати їй дозвіл на вивіз за межі України малолітнього сина в супроводі матері, або інших уповноважених осіб, без згоди батька дитини.
Представник позивача надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, уточнив позовні вимоги, а саме напрямок зазначив - м. Калінінград Калінінградської області Російської Федерації, та термін перебування за межами України - з 13.11.2017 року по 13.03.2018 року.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належно, про причини неявки суд не інформував. Справа розглядається заочно на підставі ст.ст. 224-225 ЦПК України.
Представник служби у справах дітей Військово-цивільної адміністрації м. Торецьк в судове засідання не прибув, про день та час розгляду справи був повідомлений належно.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5. уклали шлюб 12.11.2016 року.
Від цього шлюбу мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Між сторонами по справі виник спір з приводу відмови відповідача надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за межі України.
У зв'язку з цим суд зазначає.
Згідно ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
При цьому, згідно до приписів ч. 2-4 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину.
Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
При цьому, як визначено ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому, переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь - якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування.
Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Отже, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від сосунків батьків між собою.
У відповідності до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом.
Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, який у статті 4 передбачає, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Відповідно до п.п.1,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.
Аналіз зазначених положень зобов'язує суд при вирішенні питання про надання дозволу на виїзд дитини без згоди одного з батьків з'ясувати державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строк та мету виїзду.
В той же час, суд приходить до висновку, що діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, ст.155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися, на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим значенням є інтереси дитини, які повинні бути непорушними незалежно від стосунків батьків між собою.
Як встановлено судом позивач з метою виконання обов'язку щодо виховання дитини, забезпечення, піклування про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, бажає забезпечити його відповідним відпочинком, оздоровленням, що пов'язано з виїздом за межі України, а саме до м. Калінінград Калінінградської області Російської Федерації, в період з 13.11.2017 року по 13.03.2018 року, де проживають батьки позивачки.
Таким чином, тимчасовий виїзд дитини з матір'ю за межі України в даному випадку не суперечить інтересам дитини і не порушує прав відповідача, як його батька.
Задовольняючи вимоги позивача, суд насамперед виходить з інтересів малолітньої дитини сторін та вважає, що поїздка за кордон, а саме до Російської Федерації, на відпочинок позитивно вплине на дитину, зможе покращити її фізичний та духовний розвиток, призведе до покращення стану його здоров'я.
Що стосується вимог позивача про виїзд дитини у супроводі іншої уповноваженої особи, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Згідно п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Таким чином, суд дійшов висновку, що на підставі рішення суду право на виїзд неповнолітнього громадянина України, який не досяг 16 річного віку, може бути дозволено у супроводі одного з батьків, без згоди та супроводу другого з батьків.
Тобто, право на виїзд неповнолітнього в супроводі осіб, які уповноважені ними можливе лише за згодою батьків.
За відсутності такої згоди, пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річноговіку, в супроводі осіб, які уповноважені ними не має правового значення.
З огляду на вказане, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
В силу ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 313 ЦК України, Конвенцією «Про права дітей» від 20.11.1989 року, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N57, ст.ст.3,10,11,60,88,209,212-215,218, 224-226, ЦПК України, суд -
Позов задовольнити частково.
Надати тимчасовий дозвіл на виїзд за кордон до м. Калінінград Калінінградської області Російської Федерації, в період з 13.11.2017 року по 13.03.2018 року, малолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у супроводі матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, з метою відпочинку дитини.
Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір на користь держави у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.
В решті вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто Дзержинським міським судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: