АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 766/1631/17
Номер провадження:22-ц/791/1217/17
Головуючий в І інстанції Гаврилов Д.В.
Категорія Доповідач: Колісниченко А.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

ГоловуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
за участю секретаряОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 - Банк» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16.05.2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 - Банк» про визнання поруки припиненою,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 16.05.2017 року позов задоволено. Визнано припиненою поруку, надану ОСОБА_5 на підставі договору № 212/0508/88-019-Р-1, укладеного 30.05.2008 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Альфа Банк») ОСОБА_5 та ОСОБА_7 Визнано припиненою поруку, надану ОСОБА_6 на підставі договору №212/0508/88-019-Р-2, укладеного 30.05.2008 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Альфа- Банк»), ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Не погодившись з таким рішенням суду ПАТ «Альфа-Банк» подана апеляційна скарга, в якій зазначено, що рішення суду ухвалено із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права та є таким, що обмежує законні права та інтереси ПАТ «ОСОБА_1 Банк». Крім того, позивачами не надано беззаперечних доказів збільшення обсягів зобовязань, не доведено, що саме ПАТ «Альфа- Банк» порушено права позивача (адже виконавчі листи не предявлялися до виконання, спосіб позасудового врегулювання спорів, визначений ст. 18 ЦК України не застосовувався), розрахунок заборгованості про солідарне стягнення з позивача ПАТ «ОСОБА_1 Банк» та інших поручителів не спростовано висновками судово-економічної експертизи, яка має силу належного та допустимого доказу, не надано позивачами власний розрахунок заборгованості (контрозрахунок), за яким було б доведено реальне збільшення обсягу відповідальності за грошовими зобовязаннями, що є порушенням вимог ст. 61 ЦПК України. На підставі чого, Банк просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким ОСОБА_5, ОСОБА_6 в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник ПАТ «ОСОБА_1 Банк» - ОСОБА_8, у судовому засіданні, на задоволенні апеляції наполягав, з підстав зазначених у скарзі.

Представниця ОСОБА_5, ОСОБА_6- ОСОБА_9А, у судовому засіданні, проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, які зявилися до суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга ПАТ «ОСОБА_8 Банк» задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до кредитного договору №2102/0508/88-019 від 30.05.2008 року ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Альфа Банк») надав ОСОБА_7 кредит в сумі 58000 дол. США на строк до 30.11.2017 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом.

З метою забезпечення виконання зобовязань щодо погашення кредиту та інших платежів між позивачами та відповідачами того ж дня було укладено договору поруки, згідно яких ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виступили поручителями ОСОБА_7 і взяли на себе зобовязання перед банком нести солідарну відповідальність за виконання ОСОБА_7 умов кредитного договору, при цьому в п. 3 договорів поруки сторони погодили, що відповідальність поручителів за цими договорами обмежується сумою кредиту, визначеною згідно з основним зобовязанням, нарахованими процентами, пенями, комісіями та іншими платежами, передбаченими основним зобовязанням.

Також з матеріалів справи вбачається, що 28.01.2011 року,внаслідок укладення між відповідачами договорів про внесення змін та доповнень №1, №2, №3 до кредитного договору відбулось збільшення обсягу основного зобовязання у вигляді: відстрочення погашення кредитної заборгованості, що призвело до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування кредитними коштами, встановлення нових штрафних санкцій шляхом підвищення розміру процентів, у разі порушення позичальником певних умов договору, збільшення спеціального строку позовної давності стосовно неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

В роз'ясненнях, які містяться в п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.06.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Якщо в договорі поруки сторонами не узгоджені умови щодо можливої зміни розміру процентної ставки за основним зобов'язанням, строки їх виплати тощо, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Правова позиція з приводу припинення договору поруки висловлена в постановах Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі № 6-18цс11, від 20 лютого 2013 року у справі № 6-172цс12, що відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів. Згідно цієї позиції у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на поручителя відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про отримання банком згоди від поручителів на таке збільшення основного зобовязання в передбаченому законом і умовами договорів поруки порядку, про повідомлення поручителів та їх обізнаність щодо збільшення зобовязання та про укладення з ними додаткових угод до договорів поруки. Надана апелянтом копія договору про внесення змін та доповнень до договору поруки №1 від 10.10.2014 року, відповідачем до суду першої інстанції не надавалась без поважних причин, предметом дослідження суду першої інстанції цей документ не був, а відтак в силу приписів ч.ч.1,2 ст.131, ч.ч.1,2 ст.303 ЦПК України цей доказ до уваги прийнятий бути не може. Окрім того, зі змісту наданого апелянтом договору від 10.10.2014 року неможливо зробити висновок про те, як саме вказаний договір впливає на спірні правовідносини, оскільки договір про внесення змін та доповнень № 4 від 10.10.2014 року, посилання на який міститься у п. 3 договору про внесення змін і доповнень № 1 від 10.10.2014 року так і не був наданий представником ПАТ «Альфа Банк» на вимогу апеляційного суду з посиланням на його відсутність в архівних документах банку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених ч.1 ст.559 ЦК України підстав для припинення договору поруки.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на ч.4 ст.559 ЦК України колегія суддів до уваги не приймає, оскільки підставою позову були норми ч.1 ст.559 ЦК України , а не ч.4 цієї статті.

Посилання апелянта на неврахування судом першої інстанції положень договору поруки, які передбачають збільшення відсоткової ставки та відповідальності сторін до уваги не беруться, оскільки таких посилань зазначені договори не містять, як не містять вони і положень, які б могли тлумачитись у цьому аспекті.

Доводи, які стосуються надання опосередкованої згоди поручителями на зміни кредитного зобовязання, якими збільшується відповідальність також відхиляються, оскільки договорами поруки чітко регламентовано права та обовязки сторін, які не передбачають опосередкованої згоди поручителів, а передбачають чіткий порядок внесення змін та доповнень до укладених договорів (п.11 договорів поруки).

Посилання на відсутність доказів дати та часу, коли позивачам стало відомо про укладення додаткових угод до кредитного договору, відсутність інформування взаємного інформування між боржником та поручителями, невжиття позивачами заходів досудового врегулювання спору, відхиляються, оскільки це жодним чином не стосується предмету доказування у справі та не впливає на висновки суду.

Посилання на відсутність доказів збільшення обсягу зобовязань, відсутність висновку судової фінансово-економічної експертизи, відсутність розрахунків заборгованості з боку позивачів відхиляються, оскільки сам по собі факт збільшення строку погашення кредиту, збільшення розміру штрафних санкцій, строку спеціальної позовної давності , відповідно до закону та практики Верховного Суду України свідчить про збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Інші доводи, які загалом зводяться до неналежної оцінки судом наданих сторонами доказів також відхиляються, оскільки на думку колегії суддів, докази у справі оцінені судом першої інстанції у повній відповідності із вимогами ст.212 ЦПК України.

Зважаючи на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, а відтак і для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ОСОБА_8 Банк» відхилити, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16.05.2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий А.Г.Колісниченко

Судді: І.В.Вейтас

ОСОБА_3