У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді Боймиструка С.В., суддів: Гордійчук С.О., Хилевича С.В.

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.,

з участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 квітня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Національного університету водного господарства та природокористування про стягнення заробітної плати, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Рівненського міського суду від 27 квітня 2017 року в позові ОСОБА_2 до Національного університету водного господарства та природокористування про скасування наказу та стягнення заробітної плати відмовлено за спливом позовної давності.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права.

Зазначає про те, що у відповідності до вимог ч.2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Це кореспондується з положеннями ст. 1,12 Закону України «Про оплату праці».

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

ОСОБА_2 завчасно був повідомлений про час і місце розгляду справи, однак до суду не з'явився та письмово причин неявки не повідомив, а тому колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за його відсутності.

Представник НУВГП ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із наявності заяви відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, щодо вимог про скасування наказу в частині розміру ставки позивача, а вимоги про стягнення середнього заробітку за оспорюваний є похідними від згаданого наказу.

Такий висновок не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону, однак не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав (ч.2 ст.308 ЦК України).

Як вбачається з тексту оспорюваного рішення суду, відповідно до ст.233 КЗпП України, суд правильно посилався на норму трудового права та встановив, що за захистом трудового права, яке вважав порушеним наказом К № 266 від 06 червня 2014 року ОСОБА_2 звернувся 23 січня 2017 року, хоч з матеріалів справи вбачається, що про порушення своїх прав він знав більше ніж за два роки до звернення до суду, при цьому не навів суду жодних обставин, які могли б свідчити про поважність причин пропущення ним строку позовної давності.

При цьому в мотивуванні рішення посилання місцевого суду на ст.267 ЦК України є зайвим.

Відповідно до абзацу 3 п.4 Постанови Пленуму ВС України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року за №9, якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 працює у НУВГП на кафедрі водогосподарського будівництва та експлуатації гідромеліоративних систем на посаді доцента.

07 квітня 2014 року позивачем на імя в.о. ректора НУВГП була подана заява з проханням продовжити йому строковий трудовий договір за займаною посадою доцента 0,3 ставки до 01 вересня 2014 року кафедри водогосподарського будівництва та експлуатації гідромеліоративних систем, як обраного за конкурсом по 31 серпня 2017 року відповідно до наказу К № 203 від 27 червня 2012 року (а.с.4).

На підставі цієї заяви, а також згоди завідувача навчально-методичного відділу ОСОБА_4, 06 червня 2014 року ректором НУВГП був виданий наказ К № 266, пунктом 1.2. якого ОСОБА_2 доценту 0,3 ставки кафедри водогосподарського будівництва та експлуатації гідромеліоративних систем, продовжено трудові відносини за займаною посадою доцента 0,3 ставки цієї ж кафедри на умовах строкового трудового договору з 30 червня 2014 року по 31 серпня 2017 року без зміни посадового окладу (а.с.3).

В частині вимог, щодо оскарження цього наказу ОСОБА_2 не було оплачено судовий збір, тому апеляційне провадження в цій частині не відкривалось і ухвалою від 14 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 в частині позовних вимог про скасування наказу повернуто особі яка її подала.

Вимоги ОСОБА_2 про стягнення з університету на його користь середнього заробітку за період з 31 серпня 2014 року по 18 лютого 2015 року в розмірі 23614,89 грн., тобто виходячи з повної ставки, а не з 0,3 ставки обґрунтовано не задоволені місцевим судом, оскільки наказ К №266 від 06.06.2014 року є діючим.

Крім того слід зазначити, що згаданому наказу вже давалась правова оцінка в інших судових рішеннях, копії яких наявні в матеріалах справи.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись вимог норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає,

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

ОСОБА_5