Провадження №2-о/760/172/17
в справі №760/3364/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

присяжних- Соломончука В.М., Кушнір М.А.

за участю секретаря- Квітченко Я.О.

заявника- ОСОБА_2

представника зацікавленої особи- Варчина Р.С.

розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи: Головне управління ДМС у Донецькій обл., Головне управління Національно поліції в Донецькій обл. про визнання безвісно відсутнім, суд

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулася до суду з заявою і просить визнати безвісно відсутнім свого колишнього чоловіка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилається в заяві на те, що проживала в м. Горлівка Донецької обл., перебувала в шлюбі з ОСОБА_3, від якого мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

З вересня 2007 року вона припинила спілкування з колишнім чоловіком, а в 2008 році звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Їх шлюб був розірваний, про що їй 04 квітня 2008 року було виданого Свідоцтво про розірвання шлюбу.

Колишній чоловік перестав спілкуватися з нею та донькою в вересні 2007 року, а його батьки з 2008 року, не дивлячись на те, що вони проживали в одному місті.

При цьому вона до червня 2014 року та подальшого переїзду в м. Київ бачила ОСОБА_3 в м. Горлівці єдиний раз випадково в громадському транспорті на відстані, однак не спілкувалася з ним.

У червні 2014 року вона зустрічалася з ним у нотаріуса, де оформлялася його згода на ваиїзд дитини за кордон.

Після 06 червня 2014 року ОСОБА_3 на зв»язок не виходить, знайомий їй його мобільний телефон не відповідає і інші будь-які його контакти їй також невідомі.

В зв»язку з бойовими діями вона з донькою переїхала до м. Києва, працевлаштувалася, орендує житло. Вона робила спроби зв»язатися з ОСОБА_3 на предмет надання ним згоди на виїзд дитини за кордон, однак зв»язатися ні з ним, ні з його батьками тривалий час не може.

В серпні та жовтні 2014 року вона їздила до м. Горлівки, відвідувала його місце проживання протягом тижня, однак ні його, ні його батьків там не виявила. Звернула увагу на те, що сусідів та проживаючих у тій місцевості практично не було, багато людей у зв»язку з бойовими діями виїхали з міста. Їх спільні знайомі також не володіли інформацією про нього.

В листопаді 2015 року вона черговий раз поїхала до м. Горлівки, однак відшукати ОСОБА_3 не змогла.

Вона зверталася до соціальних мереж у Інтернеті, однак також не виявила його.

До 2016 року вона вживала заходів для розшуку ОСОБА_3, однак результатів це не дало.

Зазначила, що ОСОБА_3 має сестру в Липецькій обл. Росії, однак ні її прізвища, ні точного місця проживання не знає.

Виходячи з цього, просить задовольнити заяву.

Представник заінтересованої особи- Головного управління Національної поліції в Донецькій обл. проти заяви заперечував. Посилався на те, що ОСОБА_3 проживає на тимчасово окупованій території.

В свою чергу заявник не зверталася з будь-якими заявами до уповноважених державних органів про його розшук чи встановлення місця проживання, а тому його розшук не проводився.

Виходячи з цього, вважає, що визначених законом підстав для визнання його безвісно відсутнім немає, а тому просить відмовити в задоволенні заяви.

Представник заінтересованої особи - Головного управління ДМС у Донецькій обл. в судове засідання не з»явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином. По причину неявки суд до відома не поставив, а тому суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про відсутню особу, початком безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, в якому були одержані останні відомості про неї, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 - колишній чоловік заявника, з яким шлюб був розірваний у квітні 2008 року.

Заявою ОСОБА_3 від 06 червня 2014 року був наданий дозвіл на виїзд їх спільної з заявником доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, на відпочинок до Російської Федерації та в зворотньому напрямку.

Заявник у судовому засіданні пояснила, що до червня 2014 року вона не спілкувалася з ОСОБА_3 з 2007 року, останній раз його бачила в громадському транспортні восени 2007 року.

Після 2014 року зв»язку з ОСОБА_3 вона не має, наявні у неї телефонні номери, якими він користувався, не відповідають.

З точки зору закону безвісна відсутність- це засвідчений у судовому порядку факт довготривалої відсутності фізичної особи в місці свого проживання, якщо не вдалося встановити місце її перебування.

За правилами ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за таких умов:

1) якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року;

2) якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування.

3) вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо;

4) визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними.

Згідно зі ст. 248 ЦПК України суд до початку розгляду справи встановлює осіб, які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за її останнім місцем роботи та проживання про наявність відомостей щодо такої особи.

Відповідно до положень ст. 43 ЦК України, ст. ст. 246-249 ЦПК України виникнення справ про визнання громадян безвісно відсутніми зумовлені необхідністю захисту майнових прав громадян, справи про правовий статус яких розглядається судом, захистом інтересів осіб, які мають певні правовідносини з особою, тривала відсутність якої позбавляє їх можливості користуватись своїми правами.

В залежності від цього визначається і орган, установа, які мають бути притягнуті до участі в справі в якості зацікавленої особи.

Заявник у судовому засіданні пояснила, що визнання ОСОБА_3 безвісно відсутнім необхідно їй для отримання можливості виїзду дитини за кордон без його дозволу, як батька.

Представник зацікавленої особи в судовому засіданні зазначив, що заявник до органів поліції з метою розшуку та встановлення місця знаходження ОСОБА_3 не зверталася і його можливе місце перебування не перевірялося.

Крім того, заявник у судовому засіданні підтвердила, що ОСОБА_3 має родичів у Росії, а, виходячи з ситуації на Донбасі та неконтрольованої частини державного кордону з Росією, існує ймовірність його знаходження там.

Зазначила також, що відвідувала ОСОБА_3 за місцем проживання, однак ні його, ні його батьків, з якими він проживає, за місцем проживання не виявила.

З точки зору ч.ч.3,4 ст.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку або в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою.

Без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків виїзд може мати місце. У тому числі, у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених

копій:

-свідоцтва про смерть другого з батьків;

-рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків;

-рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім;

-рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним;

-рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Враховуючи викладене вище, обставини та умови проживання ОСОБА_3 протягом останніх років та за яких він зник, а також мета, для якої заявник звернулася до суду з заявою, надані в обгрунтування заяви докази, суд приходить до висновку, що підстави, визначені ст.43 ЦК України, для визнання ОСОБА_3 безвісно відсутнім, відсутні.

Керуючись ст. 43 Цивільного кодексу України, ст.ст.3,4,10,11, 57-60, 209 212-215, 218. 246-249 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_2, заінтересовані особи: Головне управління ДМС у Донецькій обл., Головне управління Національно поліції в Донецькій обл. про визнання безвісно відсутнім відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку

для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Головуючий - суддя:

Присяжні: