Справа № 201/3827/16-ц
Провадження № 2/201/174/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2017р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі : головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Кірієнко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення збитків,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з 16.03.2016р. знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення збитків.

Провадження по справі ухвалою суду від 19.10.2016р. було зупинено до набрання законної сили заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2015р. по цивільній справі № 201/15998/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про зобовязання вчинити певні дії (а.с. № 115).

Після набрання законної сили заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від провадження по справі № 201/15998/15 ц (ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.02.2017р. рішення суду від 23.12.2015р. було залишено без змін) ухвалою від 16.02.2017р. провадження по справі № 201/3827/16ц було відновлено (а.с. № 123-124, 125-126, 127).

В ході судового розгляду справи 10.07.2017р. представник позивача - ОСОБА_2 (діє на підставі довіреності від 28.09.2016р. а.с. № 110) позовні вимоги підтримав, в обґрунтування яких посилався на те, що 01.02.2015р. між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір № ФП 01-2/2015 поворотної фінансової допомоги. В момент укладання договору позивачем було отримано від ОСОБА_3 грошові кошти, відповідно до умов договору. Позивач є VIP-клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк» та власником карткового рахунку та відповідно держателем картки MasterCard Platinum № 4627 0550 0901 3235, імітованої на його ім'я.

25.06.2015р. вищевказану карту було заблоковано, і відповідно був відсутній доступ до грошових коштів. Фактично відповідач в односторонньому порядку припинив виконання своїх зобов'язань з обслуговування карткового рахунку, припинив користування та видачу грошових коштів. Відповідач не попередив позивача про блокування карткових рахунків. Позивач неодноразово письмово звертався до відповідача для врегулювання виниклого спору, проте це не дало ніякого результату.

В липні 2015р. в звязку зі строком дії карти відповідач автоматично імітував на імя позивача нову платіжну картку MasterCard Platinum № 4627 0550 0921 8073. Але зазначений картковий рахунок також є заблокований та не дає позивачу, як споживачу, користуватись банківським продуктом.

06.10.2015р. для виконання зобовязань перед ОСОБА_3 в частині повернення запозичених грошових коштів в розмірі 450 000 грн. та припинення нарахування штрафних санкцій за договором позивач був вимушений укласти нотаріальний договір позики грошових коштів з позичальником ОСОБА_4 та взяти у борг суму в розмірі 434 000 грн.

09.10.2015р. позивачем за розпискою було повернуто за договором суму позикових грошових коштів громадянину ОСОБА_3 Але, в звязку з простроченням зобовязання за договором в частині повернення основної суми боргу в розмірі 450 000грн., останнім було нараховано позивачу штрафні санкції в розмірі 211 450грн.50коп., які стягнуто за рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська. Таким чином, позивач вважає, що дії відповідача по відношенню до позивача в частині здійснення перешкод у користуванні своїми грошовими коштами, що знаходяться на рахунку відповідача, та відповідно на платіжній картці MasterCard Platinum №4627 0550 0921 8073,призвели до спричинення позивачу збитків у розмірі 211 450грн.50коп.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_5 (діє за дорученням від 27.12.2016р. - а.с. № 139) проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що позивачем не доведено, що кошти, отримані від ОСОБА_3 та які мали бути йому повернуті, були перераховані та перебували на рахунку в ПАТ КБ ПриватБанк, видаткові операції по якому були обмежені. Крім того, позивач вказує, що банк 25.06.2015р. заблокував йому карту MasterCard Platinum №4627 0550 0901 3235. Таким чином, з 01.02.2012р. по 25.06.2015р. позивач мав можливість повернути ці кошти. Позивач не довів відсутності, зокрема, рахунків та коштів на таких рахунках в інших банках, наявності готівкових коштів, що в свою чергу знову таки свідчить про відсутність причинного зв'язку між порушенням права позивача збоку відповідача, що в свою чергу оспорюється останнім в касаційному порядку й збитками які, на думку відповідача, є фіктивними.

Суд, вислухав представників сторін, вивчивши матеріали справи, оглянув матеріали цивільної справи Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 205/8151/15ц, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою ст.15 ЦПК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно з ч.2. ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалась.

Згідно до ч.1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, письмових пояснень та заперечень сторін по справі, сторонами були визнані обставини, що позивач є VIP-клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк» та власником карткового рахунку та відповідно держателем картки MasterCard Platinum № 4627 0550 0901 3235, імітованої на його ім'я, тому керуючись ч.1 ст.61 ЦПК України, суд вважає відповідні обставини такими, що не підлягають доказуванню.

Судом, також встановлено, що 01.02.2015р. між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір № ФП 01-2/2015 поворотної фінансової допомоги. В момент укладання договору позивачем було отримано від ОСОБА_3 грошові кошти, відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 1.1. -1.2. договору кредитор зобовязався надати позичальнику поворотну фінансову допомогу (в подальшому фінансова допомога), а позичальник зобовязався використати її для власної діяльності і повернути у визначений даним договором строк.

Згідно 1.3.-1.5 фінансова допомога надавалась відповідачу у розмірі 450 000 грн. Відсотки на фінансову допомогу, що надається за цим договором не нараховувались. Фінансова допомога надавалась строком до 25.06.2015р. При закінченні строку, вказаного в п.1.4. договору, відповідач був зобовязаний повернути фінансову допомогу в повному обсязі, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позикодавця або в готівковій формі.

Відповідно до п.п. 4.2-4.3. договору у разі у разі несвоєчасного повернення грошових коштів, позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення платежу. При затриманні повернення грошових коштів позичальником більш 30 календарних днів з дня настання строку, передбаченого п. 1.4 договору, позикодавець має право нарахувати, а позичальник зобовязаний сплатити штраф у розмірі 10% від суми заборгованості перед позикодавцем. У разі затримання повернення грошових коштів позичальником більш 90 календарних днів з дня настання строку, передбаченого п. 1.4 договору, позикодавець має право нарахувати, а позичальник зобовязаний сплатити штраф у розмірі 20% від суми заборгованості перед позикодавцем.

25.06.2015р. вищевказану карту було заблоковано, і відповідно був відсутній доступ до грошових коштів. Відповідач не попередив позивача про блокування карткових рахунків. Позивач неодноразово письмово звертався до відповідача для врегулювання виниклого спору, проте це не дало ніякого результату.

В липні 2015р. в звязку зі строком дії карти відповідач автоматично імітував на імя позивача нову платіжну картку MasterCard Platinum № 4627 0550 0921 8073.

Але зазначений картковий рахунок також був заблокований та не давав позивачу, як споживачу, користуватись банківським продуктом.

06.10.2015р. для виконання зобовязань перед ОСОБА_3 в частині повернення займаних грошових коштів в розмірі 450 000грн. та припинення нарахування штрафних санкцій за договором позивач був вимушений укласти нотаріальний договір позики грошових коштів з позичальником ОСОБА_4 та взяти у борг суму в розмірі 434 000грн.

09.10.2015р. Позивачем за розпискою було повернуто за договором суму позикових грошових коштів громадянину ОСОБА_3 Але, в звязку з простроченням зобовязання за договором в частині повернення основної суми боргу в розмірі 450 000грн. останнім було нараховано позивачу штрафні санкції в розмірі 211 450грн.50коп., які стягнуто за рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2015р. (а.с.№ 25-27).

Таким чином, дії відповідача по відношенню до позивача, в частині здійснення перешкод у користуванні грошовими коштами, що знаходилися на рахунку відповідача, відповідно й на платіжній картці MasterCard Platinum № 4627 0550 0921 8073 призвели до спричинення позивачу збитків у розмірі 211 450 грн. 50коп.

11.02.2016р. позивачем на виконання рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2015р. з метою недопущення примусового стягнення та понесення додаткових витрат, було перераховано на рахунок гр. ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 211 450грн.50коп. Даний платіж підтверджується платіжним дорученням № 9 від 11.02.2016р. (а.с. № 39).

Також встановлено, що 23.12.2015р. заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 201/15998/15-ц, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.02.2017р., дії ПАТ КБ «ПриватБанк» по відношенню до позивача визнано неправомірними та незаконними (а.с. № 123-124, 125-126).

Зазначеним рішенням суд зобовязав відповідача усунути перешкоди в користуванні грошовими коштами, що знаходяться на платіжній картці позивача MasterCard Platinum № 4627 0550 0921 8073 шляхом її негайного розблокування.

17.02.2016р. Жовтневим відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 50164615 щодо примусового виконання рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 201/15998/15ц (а.с.№ 37-38).

Проте, не зважаючи на неодноразові письмові вимоги та приписи Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ, до теперішнього часу відповідачем, не здійснено заходів, щодо негайного розблокування картки MasterCard Platinum № 4627 0550 0921 8073.

Нормою ст.1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Приписами ст.1068 ЦК України встановлено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається зі змісту наявних в матеріалах справи письмових заяв, пояснювальних листів, ОСОБА_1, в період червень 2015р. - березень 2016р., в досудовому порядку неодноразово звертався до ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогами вирішити питання про усунення перешкод у користуванні, розпорядженні грошовими коштами розміщених на його карткових рахунках.

На відповідні заяви, пояснювальні листі позивача банком надавалися письмові відповіді, в яких банк посилався про необхідність надання документів, які підтверджують походження грошових коштів, які надійшли на рахунок за період з 01.01.2015р. по 24.06.2015р., з посиланням на обовязок банку згідно до вимог законодавства у разі виникнення сумнівів у достовірності чи повноти наданої інформації про клієнта провести поглиблену перевірку.

Факт встановлення банком обмежень на знятті готівки з карткових рахунків позивача, встановлено заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2015р. по справі № 201/15998/15ц, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.02.2017р., тому керуючись ч. 3 ст. 61 ЦПК України, суд вважає відповідні обставини такими, що не підлягають доказуванню.

Відповідно до п.91 розділу VIII Постанови Правління НБУ від 26.06.2015р. Про затвердження Положення про здійснення банками фінансовими моніторингу, банк зобов'язаний інформувати визначені законодавством України правоохоронні органи за місцем розташування банку про фінансові операції, стосовно яких є підстави підозрювати, що вони пов'язані, стосуються або призначені для фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, та їх учасників у день виявлення, але не пізніше наступного робочого дня з дня реєстрації таких фінансових операцій.

Відповідач, як суб'єкт первинного фінансового моніторингу повинен був діяти у відповідності із вимогами ст.17 Закону України Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення , зокрема, щодо дотримання порядку та строків зупинення фінансових операцій, щодо яких є мотивована підозра, що вони пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, чи щодо яких застосовані міжнародні санкції. Згідно до ст.1. ст.17 Закону суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції при наявній підозрі, але таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно).

Відповідно до ч.6 ст.17 Закону строки зупинення фінансових операцій суб'єктами первинного фінансового моніторингу та спеціально уповноваженим органом, зазначені у ч.1-5 цієї статті, є остаточними та продовженню не підлягають. Правомірність блокування карткового рахунку можлива лише у випадку подальшого вчинення банком дій, визначених Законом Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення .

Суд зазначає, що належних доказів на підтвердження звернення банку до правоохоронних органів стосовно операцій по рахункам позивача, а також наявності передбачених законом підстав для блокування рахунків позивача на термін більшій, ніж визначений законом, відповідачем суду надано не було, а отже, відповідачем не доведено правомірність вчинених дій, а тому суд критично ставиться до заперечень відповідача в частині недоведеності причинного зв'язку між порушенням права позивача й збитками від такого порушення з однією сторони та укладенням позивачем певних договорів з іншої сторони.

Зокрема, згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, збитками є також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено(упущена вигода), які відшкодовуються в повному обсязі.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної або юридичними особами а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала.

Підводячи підсумок викладеному, враховуючи, що під час розгляду справи судом встановлені неправомірні дії ПАТ КБ ПриватБанк з блокування карткових рахунків ОСОБА_1, що стало наслідком тривалого обмеження для позивача в можливості користування та розпорядження належними йому коштами та призвело до спричинення позивачу збитків у вигляді штрафних санкцій, суд приходить до висновку, що позовні ОСОБА_1 до ПАТ КБ ПриватБанк підлягають задоволенню.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.88 ЦПК України, приймаючи до уваги задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2114грн.60коп. з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 611, 1066, 1068, 1074, 1166 ЦК України, ст.ст. 8, 10, 11, 57-60, ч. 1, ч.3 ст. 61, ст. ст. 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення збитків задовольнити.

Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) суму збитків у розмірі 211 450 грн. 50коп.

Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2114грн. 60коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя: Н.В.Ткаченко