УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2017 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ізмайлова Т.Л., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 18 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 06 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про відшкодування майнової та моральної шкоди, посилаючись на те, що 11 листопада 2015 року під час випасання череди корів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зникла належна позивачу тільна корова «ОСОБА_7», ІНФОРМАЦІЯ_1, симентальської породи, код породи 11, приблизною вагою 450- 470 кг. Тварина не повернулася з пасовища.

У цей деньчерга по випасанню корів була за домогосподарством ОСОБА_3 і ОСОБА_2, які замість себе найняли за гроші випасати корівОСОБА_5 та ОСОБА_6

Згідно з матеріалами кримінального провадження особи, яких найняли відповідачі для виписання корів у день зникнення корови,вживали алкогольні напої у зв'язку з чим череда розбіглася, а після того як її вдалося зібрати належної йому корови серед них не було, оскільки тварина зайшла на територію колишнього комплексу по відгодівлі великої рогатої худоби, де впала у зливну яму і загинула.

Відповідно до довідки управління агропромислового розвитку Городнянської районної державної адміністрації ринкова вартість на молочних корів становить 30 - 35 грн за кілограм. Отже, приблизна вартість втраченої корови становить 17 500 грн.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив суд стягнути з відповідача на його користь 17 500 грн на відшкодування майнової шкоди та 6 000 грн на відшкодування моральної шкоди, оскільки корова була одним із засобів існування у сім'ї, молоко з корови забезпечувало харчування і дохід сім'ї.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 18 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 06 червня 2017 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 по 7 875,00 грн з кожного збитків, завданих неналежним виконанням зобов'язання щодо спільного випасання великої рогатої худоби.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеними рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, звернулися із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просили скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, вважаю, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що на підставі ст. 1130 ЦК України між власниками великої рогатої худоби, які проживають у АДРЕСА_1, в тому числі і між сторонами у справі, виникли зобов'язальні правовідносини щодо спільного випасання належної їм великої рогатої худоби, а тому, враховуючи усну домовленість між власниками корів про їх випас у спільній череді почергово, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прийняли на себе обов'язок щодо збереження худоби на час випасу і в даному випадку наймання інших осіб, які виконують допоміжну роль в умовах випасання худоби за визначеною черговістю, не впливає на обов'язок нести відповідальність за збереження ввірених на час випасу корів, який покладається саме на тих осіб, які за чергою здійснюють випасання.

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності даних судових рішень. Викладені заявником обставини не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Обставин щодо порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи судами першої та апеляційної інстанцій не вбачається.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2, ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Додані до скарги матеріали повернути заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Т.Л. Ізмайлова