Справа № 136/914/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"07" липня 2017 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі : головуючого - судді Кривенка Д.Т.,

за участі секретаря Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями по спадщині за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати ОСОБА_3. Після її смерті залишилось майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованогов АДРЕСА_1. До кола спадкоємців за законом першої черги увійшли діти спадкодавця: позивач по справі ОСОБА_1; ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які від своїх часток у спадковому майні відмовились на користь позивача, подавши до органів нотаріату заяви відповідного змісту. Позивач протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця, відповідно до діючого законодавства, прийняв спадщину, шляхом звернення до приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок нотаріус відмовив, так як відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно, що увійшло до складу спадкової маси, що ставить під сумнів належність його спадкодавцеві. Ураховуючи те, що спадщина належать спадкоємцям з моменту відкриття спадщини, а таке право позивача не визнається, він просить суд здійснити захист у спосіб, що передбачений чинним законодавством.

В судове засідання позивачка та її представник не з'явились. Однак надали суду заяву, в якій позов підтримали, просили його задовольнити та розглянути справу без їх участі.

Представник відповідача Нападівської сільської ради Липовецького району, будучи належним чином оповіщеним про день та час розгляду справи в судове засідання не з'явився. Клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи у відсутності їх представника до суду не направив.

Зважаючи на те, що позивач та його представник скористались наданими їм ч.2 ст.158 ЦПК України, правами, а неявку представника відповідача суд визнає неповажною, отож не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, при цьому не здійснюючи фіксування судового засідання технічн6ими засобами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав оцінку, дійшов висновку про таке.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Вікентіївка Липовецького району Вінницької області померла ОСОБА_3, в підтвердження чому є свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 ( а.с. 4). Після її смерті відкрилась спадщина.

З матеріалів спадкової справи, які були витребувані судом встановлено, що своїм правом на спадкування скористався син спадкодавця - позивач у справі ОСОБА_1, подавши в межах шестимісячного строку заяву про прийняття спадщини.

Факт родинних відносин, тобто те, що позивач є сином покійної ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про народженняОСОБА_1, в якому матір'ю записана ОСОБА_3 ( а.с. 5).

Інші спадкоємці - діти спадкодавця ОСОБА_5 та ОСОБА_4. від своїх часток у спадщині відмовились, подавши нотаріусу заяви відповідного змісту.

Наведене свідчить, що позивач є єдиним спадкоємцем на майно померлої матері, спадщину прийняв у відповідності до діючого законодавства.

Постановою приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу Кобзар С.В. від 12.06.2017 року позивачу відмовлено у видачі на його ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу (а.с. 8).

У п.23 постанови ПВСУ за №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику справ про спадкування» слідує, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Аналізуючи зібрані у справі докази із довідки виданої виконавчим комітетом Нападівської сільської ради від 29.05.2017 року за №234 (а.с.6) встановлено, що житловий будинок в АДРЕСА_1 за відомостями сільської ради, що відображені у по господарських книгах належить ОСОБА_3 (особовий рахунок НОМЕР_2 за 2001-2006 роки). Згідно інформації КП «ВОО БТІ» від 30.05.2017 року за №78, користувачем вказаного вище об'єкта нерухомості, 1953 року побудови є ОСОБА_3 (а.с.7).

Згідно технічного паспорта виготовленого КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» 26.04.2017 року, вказаний житловий будинок збудований в 1953 році. Інвентаризаційна вартість житлового будинку та господарських будівель і споруд складає 86 917 грн. (а.с.9-13).

Згідно діючого законодавства на момент виникнення даних правовідносин державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася до набрання чинності Цивільним кодексом України від 16.01.2003 року рядом підзаконних нормативних актів, зокрема в даному випадку, таким як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року. Даний нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, а не державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, тому виникнення права власності на нерухомість не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Листом № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз'яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками N 32та N 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящихбуло затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року N 105у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року N 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Зібрані у справі докази, яким суд дав оцінку свідчать про те, що власником житлового будинку була ОСОБА_3, позивач спадщину прийняв в силу діючого законодавства, отож спадщина належить йому з моменту відкриття спадщини, відтак порушене право позивача є очевидним, тому підлягає захисту судом у спосіб, що ним обраний.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позов обґрунтований, тому підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1218, 1223, 1261,1268, 1270 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на цілий житловий будинок "А", 1953 року побудови, з верандою «а» та ганком, загальною площею 53,2 кв.м., житловою площею 18,7 кв.м., господарські будівлі і споруди : сарай «Б», погріб з шиєю "В", сарай "Г", убиральня "Д", огорожа №1, ворота №2, хвіртка №3, які розташовані в АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.Т. Кривенко