Справа № 361/3477/17 Головуючий у І інстанції Сердинський В. С.
Провадження № 22-ц/780/4738/17 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 38 02.11.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

02 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Мельника Я.С., Матвієнко Ю.О.,

за участю секретаря Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, -

встановила:

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її дядько ОСОБА_8 та після його смерті відкрилася спадщина до складу якої входить: житловий будинок; земельна ділянка площею 0,1000 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд; те земельна ділянка площею 0,0400 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку з цим позивач просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок та на земельну ділянку площею 0,1000 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд; те земельна ділянка площею 0,0400 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2017 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, та земельну ділянку площею 0,0400 га, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що брали участь у розгляді справи апеляційним судом, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які було досліджено в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їхню належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_9, що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про смерть.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина до складу якої входить: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, та земельна ділянка площею 0,0400 га, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3, згідно чинного законодавства, має право на прийняття та належним чином оформлення права власності на спадкове майно після смерті свого дядька ОСОБА_8.

Таким чином, як зазначено в рішенні, суд вважав, що позивачка відповідно до ст. 1265 ЦК України відноситься до п'ятої черги на спадкування за законом.

Проте, колегія суддів з такими висновками не може погодитися і ухвалене судом рішення не відповідає зазначеним вимогам ст.213 ЦПК України.

Суд першої інстанції в своєму рішення зазначає, що позивач є племінницею не спадкодавця - ОСОБА_8, а племінницею його дружини - ОСОБА_10, яка померла ще в 2004 році. Таким чином, позивач взагалі не має ніякого ступеня споріднення зі спадкодавцем. Проте, далі по тексту свого судового рішення суд зазначає, що позивач є племінницею самого спадкодавця - ОСОБА_8, тобто суд протирічить сам собі у своєму рішенні. Судом не було за'совано належним чином дані обставини.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Також в даній постанові зазначено, що при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

У рішенні суду першої інстанції зазначено, що позивачка зверталась до приватного нотаріуса, на що нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте, відповідно до матеріалів справи, позивачці було відмовлено нотаріусом у заведенні спадкової справи, а не у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що є різними поняттями з різними юридичними наслідками цих дій.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, якій прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктами - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Позивачка не зверталася до суду з вимогами про продовження їй строку на прийняття спадщини.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами ч. 3 ст. 1223, ч. 2 ст. 1220 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Судом апеляційної інстанції було з'ясовано, що ОСОБА_8 склав заповіт 13.03.2007 року, відповідно до якого він заповів все своє майно ОСОБА_2

Судом першої інстанції в порушення норм процесуального права не було перевірено наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця, судом не з'ясовано чи спадщину було прийнято чи ні.

Відповідно до вимог п. 1 та 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку що при ухваленні рішення судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до невірних висновків суду про наявність підстав для задоволення позову.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з цим колегія суддів вважає, що з позивача слід стягнути документально підтвердженні понесені апелянтом судові витрати за сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 4 048 (чотири тисячі сорок вісім) гривень.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Волохов Л.А.

Судді: Мельник Я.С.

Матвієнко Ю.О.