ухвала

іменем україни

25 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Висоцької В.С., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Леванчука А.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Промислово-торгівельного комерційного підприємства «Фірма Мисливпромпостач», Українського товариства мисливців і рибалок про визнання звільнення незаконним та поновлення на займаній посаді, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 11 листопада 2003 року він працював на посаді директора Промислово-торгівельного комерційного підприємства «Фірма Мисливпромпостач» (далі - ПТКП «Фірма Мислипромпостач»), засновником якого є Українське товариство мисливців і рибалок (далі - УТМР).

Постановою Президії Всеукраїнської ради УТМР від 29 серпня 2012 року № 11-1 його було звільнено з займаної посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв'язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків керівника. Зазначав, що у порушення вимог ч. 3 ст. 40 КЗпП України його було звільнено у період тимчасової непрацездатності, що підтверджується медичними документами.

Крім того, відповідач в день звільнення не видав йому належно оформлену трудову книжку та копію наказу про звільнення, що є порушенням вимог ст. 47 КЗпП України.

Позивач також вказував на те, що протягом березня 2012 року по листопад 2015 року він проходив повний курс лікування та лікувальної реабілітації, у зв'язку з чим був позбавлений можливості звернутися за захистом свої порушених трудових прав у передбачені ст. 233 КЗпП України строки.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_6 просив визнати його звільнення з посади директора ПТКМ «Фірма Мислипромпостач» на підставі ч. 1 ст. 41 КЗпП України незаконним та поновити його на займаній посаді з 26 вересня 2012 року.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 серпня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 324 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким також погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходив із того, що в матеріалах справи відсутні докази того, що станом на час звільнення позивач обіймав посаду директора ПТКП «Фірма Мисливпромпостач» та саме з цієї посади його було звільнено згідно з постановою Президії Всеукраїнської ради Українського товариства мисливців і рибалок від 29 серпня 2012 року № 11-1.

Судами встановлено, що з посади директора ПТКП «Фірма Мисливпромпостач» ОСОБА_6 було звільнено 23 червня 2011 року, згідно з постановою Президії Всеукраїнської ради УТМР від 23 червня 2011 року № 6-6/7, на підставі поданої ним заяви від 21 червня 2011 року.

Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_6 згодом було знову призначено на посаду директора ПТКП «Фірма Мисливпромпостач» відповідно до вимог п. 4.16 статуту УТМР та п. 8.2 статуту ПТКП «Фірма Мисливпромпостач» сторонами надано не було.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідачем надано постанову Президії, у якій викладено неправдиві відомості щодо дати та змісту, про органом досудового розслідування Шевченківського управління НП ГУ НП в м. Києві проводиться досудове розслідування кримінальної справи щодо вчинення кримінального правопорушення службовими особами Президії Всеукраїнської ради УТМР у формі складання підписання та видачі неправдивого офіційного документа та внесення до нього неправдивих відомостей, а також про те, що оскільки він перебував на посаді виконувача обов'язків директора понад 2 місяці, дає йому право на зайняття посади директора без винесення постанови Президії не спростовують висновків судів попередніх інстанцій з наступних підстав.

Так, як установлено судами попередніх інстанцій, на підставі п. 1.1 статуту УИМР є добровільною всеукраїнською громадською організацією, яка об'єднує мисливців і рибалок з метою сприяння активному розвитку любительського мисливського, стендового і рибальського спорту, охорони, відтворення, збереження, раціонального використання тваринного світу та захист спільних інтересів. Товариство є неприбутковою громадською організацією.

Згідно з п. 4.13 статуту вищім керівним органом УТМР є з'їзд, який скликається з Всеукраїнською радою товариства один раз в 5 років.

Пунктом 4.16 статуту встановлено, що виконавчим органом Всеукраїнської ради товариства є її Президія, засідання якої проводиться не рідше 1 разу в квартал. Президія Всеукраїнської ради товариства приймає рішення про створення згідно із законодавством дочірніх госпрозрахункових підприємств, установ і організації зі статусом юридичної особи і на правах засновника приймає рішення про їх реорганізацію і ліквідацію, затверджує їх статути положення; призначає на посади та заслуховує звіти про роботу директорів госпрозрахункових установ, організації і підприємств.

Згідно з п. 1.2. статуту ПТКП «Фірма Мисливпромпостач» засновником підприємства є УТМР.

На підставі п. п. 8.1, 8.2 керівництво поточною діяльністю підприємства здійснюється директором підприємства у відповідності до його програм і планів.

Директор призначається та звільняється з посади засновником.

Так, постановою Президії Всеукраїнської ради УТМР від 24 вересня 2003 року № 4-4/2 ОСОБА_6 призначено на посаду директора ПТКП «Фірма Мисливпромпостач» з 11 листопада 2003 року з посадовим окладом згідно штатного розпису ПТКП «Фірма Мисливпромпостач».

21 червня 2011 року позивачем до Президії Всеукраїнської ради УТМР подано заяву про звільнення його за власним бажанням з посади директора ПТКП «Фірма Мисливпромпостач» з 21 червня 2011 року.

Постановою Президії Всеукраїнської ради УТМР від 23 червня 2011 року № 6-6/7, відповідно до п. 4.16 статуту УТМР, ОСОБА_6 звільнено з посади директора ПТКП «Фірма Мисливпромпостач» 23 червня 2011 року.

У той же день, постановою Президії всеукраїнської ради УТМР від 23 червня 2011 року № 6-6/8 позивача призначено виконуючим обов'язки директора ПТКП «Фірма Мисливпромпостач» з 24 червня 2011 року.

Згодом, постановою Президії Всеукраїнської ради УТМР від 29 серпня 2012 року № 11-1 роботу ОСОБА_6 на посаді виконуючого обов'язки директора ПТКП «Фірма Мисливпромпостач» визнано незадовільною та звільнено останнього з займаної посади на підставі п.п. 1, 1-1 ч. 1 ст. 1 КЗпП України.

У зв'язку з заявою ОСОБА_6 про його знаходження на лікарняному у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю з 19 серпня 2012 року, днем звільнення позивача вирішено вважати перший день виходу його на роботу після хвороби.

Як убачається з пояснень сторін, першим днем виходу на роботу ОСОБА_6 з лікарняного є 25 вересня 2012 року.

У той же день, наказом ПТКП «Фірма Мисливпромпостач» від 25 вересня 2012 року за № 21-К, відповідно до постанови Президії Всеукраїнської ради УТМР від 29 серпня 2012 року за № 11-1, ОСОБА_6 звільнено з займаної ним посади виконуючого обов'язки директора ПТКП «Фірма Мисливпромпостач» згідно з пп. 1, 1-1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач стверджував, що його було незаконно звільнено саме з посади директора ПТКП «Фірма Мисливпромпостач», яку він обіймав з листопада 2003 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації всіх форм власності, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1.ст. 3 ЦПК України).

Суди попередніх інстанцій встановили, що з посади директора ПТКП «Фірма Мисливпромпостач» ОСОБА_6 було звільнено 23 червня 2011 року, згідно з постановою Президії Всеукраїнської ради УТМР від 23 червня 2011 року № 6-6/7, на підставі поданої ним заяви від 21 червня 2011 року.

Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_6 згодом було знову призначено на посаду директора ПТКП «Фірма Мисливпромпостач» відповідно до вимог п. 4.16 статуту УТМР та п. 8.2 статуту ПТКП «Фірма Мисливпромпостач» не надано.

Зважаючи на те, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що станом на час звільнення ОСОБА_6 обіймав посаду директора ПТКП «Фірма Мисливпромпостач» та саме з цієї посади його було звільнено згідно з Постановою Президії Всеукраїнської ради УТМР від 29 серпня 2012 року № 11-1, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили із недоведеності вимог позивача, що є підставою для відмови у задоволенні позову

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що надана позивачем до суду копія постанови Президії Всеукраїнської ради УТМР від 29 серпня 2012 року № 11-1 про звільнення його з посади директора ПТКП «Фірма Мисливпромпостач» сама по собі не може бути беззаперечним доказом перебування його на зазначеній посаді, оскільки не узгоджується з іншими наявними в матеріалах справи доказами, а саме: постановою Президії Всеукраїнської ради УТМР від 23 червня 2011 року № 6-6/7 про звільнення ОСОБА_6 з посади директора ПТКП «Фірма Мисливпромпостач», постановою Президії Всеукраїнської ради УТМР від 23 червня 2011 року № 6-6/8 про призначення ОСОБА_6 виконуючим обов'язки директора ПТКП «Фірма Мисливпромпостач» з 24 червня 2011 року та постановою Президії Всеукраїнської ради УТМР від 27 березня 2012 року № 8-5/1 про ліквідацію ПТКП «Фірма Мисливпромпостач» та постановою Президії Всеукраїнської ради УТМР від 09 серпня 2012 року № 10-1 про результати аудиторського звіту про фінансовий стан ПТКП «Фірма Мисливпромпостач», в яких посада позивача зазначається як виконуючий обов'язки директора.

Крім того, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно голови Президії Всеукраїнської ради УТМР ОСОБА_7, секретаря ОСОБА_8 та інших службових осіб за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, листи заступника директора Департаменту з питань праці Державної служби України з питань праці, додані до касаційної скарги не можуть бути взяті до уваги касаційним судом, оскільки під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не містить доводів на спростування вказаних висновків судів попередніх інстанцій, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судами не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий В.С. Висоцька
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак