АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1997/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 17 серпня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

В червні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 13.10.2011 року між сторонами укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого банк надав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 20.40 % річних на суму залишку за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Взяті на себе зобовязання ОСОБА_6 не виконала, у звязку з чим виникла заборгованість за кредитним договором, станом на 30 квітня 2017 року , яка становить 13 446 грн. 22 коп.

З таких підстав ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_6 на свою користь заборгованість по кредитному договору № б/н від 13.10.2011 року в сумі 13 446 грн. 22 коп.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 17 серпня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 13 446 грн. 22 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» понесені судові витрати в сумі 1 600 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати, як незаконне, постановлене з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи та із порушенням норм матеріального і процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення , яким у позові ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити повністю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія проходить до висновку про задоволення апеляційної скарги по наступних підставах:

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засідання.

Проте таким вимогам закону рішення суду не відповідає.

Постановляючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив із того, що відповідач має заборгованість перед банком, а тому позов підлягає до повного задоволення.

Але такі висновки суду не відповідають нормам матеріального і процесуального права, а також обставинам справи.

Судом встановлено, що 13.10.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_6, був укладений договір шляхом підписання заяви, яка разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між сторонами кредитний договір.

На підставі зазначеного договору ОСОБА_6 отримала кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20.40 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Кредитний ліміт неодноразово змінювався.

ОСОБА_6 не повністю виконала умови договору , унаслідок чого у неї перед банком виникла заборгованість.

У судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_6 не визнала позов і просила застосувати строк позовної давності.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання ( неналежне виконання).

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частина ( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У справі , яка переглядається сторони узгодили, що заборгованість за договором сплачується щомісячними платежами у розмірі 7% суми заборгованості.

Отже, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів) , що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі цього договору.

За змістом частини третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності : загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( статті 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня , коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Такі висновки Верховного Суду України містяться в постановах від 19 березня 2014 року № 6-14цс, від 03 червня 2015 року № 6-31цс15 та від 14 грудня 2016 року № 6-2462цс16.

По даній справі встановлено, що останній платіж ОСОБА_6 внесла 09.10.2013 року, а з позовними вимогами банк звернувся 06.06.2017 року через три роки та майже 8 місяців, чим пропустив строк позовної давності.

Що стосується отримання банком 18.04.2014 року коштів в сумі 145 грн. 41 коп. то вказані дії не свідчать про визнання нею боргу. В розрахунку (а/с 67) вказано про автоматичне погашення заборгованості.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обовязку, можуть , з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Вчинення боржником дій з виконання зобовязання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відношеннях з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Разом з цим банк не надав доказів того, що 18.06.2014 року відповідач погашав кредит.

За таких обставин в задоволенні позову необхідно відмовити із спливом строку позовної давності.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України із ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_6 необхідно стягнути судові витрати у вигляді судового збору 1 760 грн.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволити.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 17 серпня 2017 року скасувати.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_6 судові витрати 1 760 грн.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :