Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1593/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Берднікова Г. В.
Доповідач Кіселик С. А.
РІШЕННЯ

Іменем України

17.08.2017 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Кіселика С.А.

суддів Голованя А.М., Черненко В.В.

за участю секретаря Бодопрост М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Долинське» на рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 липня 2017 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Долинське», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3, про визнання недійсним додаткових угод до договорів оренди земельних ділянок,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Долинське», в якому просить визнати недійсними додаткові угоди від 21 червня 2016 року про зміну і доповнення договорів оренди землі №03283 та №03284 від 12 грудня 2012 року, що укладені між нею, в особі ОСОБА_3 та відповідачем, в особі директора Стеценко Н.І., зареєстрованих Державним реєстратором речових прав на нерухоме майно 30 червня 2016 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог поміж іншого посилається на те, що вказані додаткові угоди укладено всупереч її волі, внаслідок перевищення представником ОСОБА_3 своїх повноважень, наслідком чого стала зловмисна домовленість представника та директора ТОВ «Долинське» при укладенні оспорюваних угод.

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Долинське», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3, про визнання недійсним додаткових угод до договорів оренди земельних ділянок - задоволено.

Визнано недійсною додаткову угоду про зміну і доповнення договору оренди за № 03283 від 12 грудня 2012 року земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Трепівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області, загальною площею 4,3241 гектарів, з кадастровим номером НОМЕР_1, укладену 21 червня 2016 року між ОСОБА_2, в особі ОСОБА_3, та ТОВ «Долинське», в особі Стеценко Наталії Іванівни, зареєстровану Державним реєстратором речових прав на нерухоме майно 30 червня 2016 року за № 15256571.

Визнано недійсною додаткову угоду про зміну і доповнення договору оренди за № 03284 від 12 грудня 2012 року земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Трепівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області, загальною площею 4,3238 гектарів, з кадастровим номером НОМЕР_2, укладену 21 червня 2016 року між ОСОБА_2, в особі ОСОБА_3, та ТОВ «Долинське», в особі Стеценко Наталії Іванівни, зареєстровану Державним реєстратором речових прав на нерухоме майно 30 червня 2016 року за № 15255979.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішення суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Долинське» звернулось до Апеляційного суду Кіровоградської області із апеляційною скаргою в якій зазначило, що рішення суду першої інстанції по даній справі не відповідає нормам закону, а тому підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення особи яка подала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та наведені у скарзі доводи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є власником земельних ділянок площею 4,32 га, що розташовані на території Трепівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області, що підтверджується Державними актами на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 виданим 30 червня 2002 року та серії НОМЕР_4 виданим 27 листопада 2006 року. У 2007 році між сторонами було укладено договори оренди землі строком на п'ять років, які були зареєстровані у Знам'янському міськрайонному відділі Кіровоградської регіональної філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що у книзі реєстрації вчинено запис від 12 листопада 2007 року за № 421 та 20 листопада 2007 року за № 498. Згідно довіреностей від 18.08.2008 року та 29.08.2008 року ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_3 користуватися належними їй земельними ділянками (здавати в оренду). Довіреності видані на десять років (а.с.27, 28, ц/с № 2/389/891/16). 12 грудня 2012 року, відділом Держкомзему в Знам'янському районі, за № 03283 та за № 03284, зареєстровані договори оренди землі від 20 листопада 2012 року та 21 листопада 2012 року, укладені між ОСОБА_2 та ТОВ «Долинське». Договори укладені строком на п'ять років. 21 червня 2016 року між ОСОБА_2 в особі ОСОБА_3 та ТОВ «Долинське» в особі Стеценко Н.І. укладено дві додаткові угоди про зміну і доповнення договорів оренди землі за № 03283 від 12 грудня 2012 року та за № 03284 від 12 грудня 2012 року. Вказані додаткові угоди зареєстровано Державним реєстратором речових прав на нерухоме майно 30 червня 2016 року за №№ 15256571 та 15255979 відповідно. Зі змісту додаткової угоди вбачається, що строк дії договору оренди визначено у 10 років з моменту реєстрації додаткової угоди. Розмір орендної плати залишено без змін.

В судовому засіданні також встановлено, що в заяві від 09 червня 2016 року, яка отримана ТОВ «Долинське» за даними відповідного поштового повідомлення 14 червня 2016 року, позивач ОСОБА_2 висловила свою незгоду з тим, що ТОВ «Долинське» користується належними їй земельними ділянками, не сплачує орендну плату та просила негайно повернути їй земельні ділянки (а.с. 67, 68).

У своїй відповіді ТОВ «Долинське», в свою чергу, повідомило позивачу про те, що належні їй земельні ділянки знаходяться в оренді на підставі договорів 2007 року, термін дії яких продовжено додатковими угодами до листопада 2017 року, які від її імені укладено представником за відповідними довіреностями ОСОБА_3

Крім того, у судовому засіданні з'ясовано, що довіреності видані на ім'я ОСОБА_3 позивачем скасовано 29 липня 2016 року (а.с. 25, 26).

Задовольняючи позов та визнаючи додаткові угоди недійсними суд першої інстанції виходив із того, що їх укладення є результатом зловмисної змови між представником ОСОБА_3 та орендарем земельних ділянок і не відповідає волі орендодавця.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду із наступних підстав.

В ході розгляду справи колегією суддів встановлено, що позивач є власником земельних ділянок площею 4,32 га, що розташовані на території Трепівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області, що підтверджується Державними актами на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 виданим 30 червня 2002 року та серії НОМЕР_4 виданим 27 листопада 2006 року. У 2007 році між сторонами було укладено договори оренди землі строком на п'ять років, які були зареєстровані у Знам'янському міськрайонному відділі Кіровоградської регіональної філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що у книзі реєстрації вчинено запис від 12 листопада 2007 року за № 421 та 20 листопада 2007 року за № 498.

18.08.2008 року та 29.08.2008 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3, в борг, за двома борговими розписками 90 000 грн., по 45 000 грн. по кожній розписці (а.с. 60,61), згідно яких зобов'язалась повернути борг до 01.01.2010 року, а вразі неможливості повернути у зазначений час борг, зобов'язалась передати ОСОБА_3 у власність належні їй земельні ділянки..

В ці ж дні, як встановлено ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 14.03.2017 року, ухваленої у справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Долинське» про визнання договорів оренди землі недійсними (а.с. 23-24), тобто 18.08.2008 року та 29.08.2008 року ОСОБА_2 надала ОСОБА_3 довіреності, згідно яких уповноважила ОСОБА_3 користуватися належними їй земельними ділянками (здавати в оренду). Довіреності видані на 10 років.

Відділом Держкомзему в Знам'янському районі, 12 грудня 2012 року, за № 03283 та № 03284, зареєстровані договори оренди землі від 20.11.2012 року та 21.11.2012 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Долинське».

9 червня 2016 року ОСОБА_2 на ім'я директора ТОВ «Долинське» підготовлено заяву, яку ТОВ «Долинське», згідно зворотнього поштового повідомлення отримано 14.06.2016 року. В даній заяві ОСОБА_2 вимагає від ТОВ «Долинське» повернути орендовані ними земельні ділянки, які належать позивачці, та сплатити орендну плату починаючи з 2012 року, з урахуванням індексації і моральну шкоду.

30 червня 2016 року Державним реєстратором речових прав на нерухоме майно зареєстровані додаткові угоди від 21 червня 2016 року про зміну і доповнення договору оренди землі № 03283 від 12.12.2012 року та № 03284 від 12.12.2012 року. Додаткові угоди підписані ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреностей виданих йому ОСОБА_2

29 липня 2016 року довіреності видані на ім'я ОСОБА_3 позивачем скасовані.

За ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч. 1 статті); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2 статті); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 статті); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 статті); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6 статті).

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 статті); якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним (ч. 1 статті); довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв'язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними (ч. 2 статті).

Як передбачено ч. ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

За ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє (ч. 1 статті); представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом (ч. 3 статті).

Статтею 239 ЦК України визначено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Згідно з ч. 3ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, а ст. 249 ч. 1 ЦК України передбачено, що особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення і відмова від цього права є нікчемною.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю (п. 22 постанови).

Колегія суддів встановила, що довіреностями від 18 та 29 серпня 2008 року позивач уповноважила свого представника ОСОБА_3 користуватися належними їй земельними ділянками (здавати в оренду). Довіреності видані на 10 років. Скасовані дані довіреності 29 липня 2016 року, тобто після підписання та реєстрації спірних додаткових угод від 21.06 2016 року.

Позивач не надала доказів тому, що вона повідомляла свого представника ОСОБА_3 про її небажання, після закінчення дії договорів від 12.12.2012 року, їх продовження, а останній, всупереч її волі, умисно, увійшовши у зговір із відповідачем уклав додаткові угоди і це призвело до несприятливих наслідків для довірителя. Колегії суддів позивач пояснила, що про своє не бажання продовжувати дію договорів вона ОСОБА_3 не повідомляла і вважає, що про це його мав повідомити відповідач, якому вона надсилала відповідного листа.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1 та 2 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а обов'язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Цивільним процесуальним законодавством збирання доказів судом, за власної ініціативи, не передбачено і визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 10 ЦПК України).

За таких обставин колегія суддів встановивши, що ОСОБА_3 діяв в межах наданих йому довіреністю повноважень та за відсутності порушень з боку представника прав та охоронюваних законом інтересів позивача, дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання оспорюваного договору недійсним.

Враховуючи наведене та керуючись ст..ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Долинське» на рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 липня 2017 року задовольнити.

Рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

ОСОБА_2 в позові до Товариства з обмеженою відповідальністю «Долинське», третья особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3, про визнання недійсним додаткових угод до договорів оренди земельних ділянок, відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя С.А.Кіселик

Судді: А.М. Головань

В.В.Черненко