АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3486/17 Справа № 202/6281/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2017 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Індустріального районного м. Дніпропетровська від 03 березня 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 18375 грн. 27 коп., яка складається з: 1754,08 грн. заборгованості за кредитом; 14867,11 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 1754,08 грн. заборгованості за пенею та комісією. В задоволенні решти позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1378 грн. (135-136).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити в повному обсязі (а.с.140-141).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.07.2010 сторони уклали кредитний договір № б/н. Відповідно до умов Договору, Банк надав відповідачеві кредит у розмірі 4100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 5-30).

Відповідач, належним чином, не виконала взяті на себе зобовязання за кредитним договором, у зв'язку з чим, станом на 31.08.2016 року, виникла заборгованість, яка підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с. 4).

Як вбачається з виписки з карткового рахунку ОСОБА_4, 01.09.2013 з кредитної картки ОСОБА_4 було здійснено грошовий переказ у сумі 2002,00 грн. на іншу картку та поповнено мобільний рахунок ОСОБА_4 на суму 500,00 грн. чотири рази (а.с. 84, 85).

Крім того, з наданих Банком документів убачається, що поповнення мобільного рахунку ОСОБА_4 здійснювалося шляхом направлення з мобільного номеру останньої запиту на поповнення рахунку шляхом списання грошових коштів з карткового рахунку ОСОБА_4 (а.с. 115).

Пунктом 1.1.5.5 Умов і Правил кредитного договору, укладеного між сторонами, визначено, що Банк не несе відповідальність у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карти, контрольної інформації клієнта, відправленому в смс-повідомленні, ПІН-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, MobileBanking, чи проведених клієнтом операціях стане відомою іншим особам в результаті неналежного використання клієнтом умов їх зберігання та використання та/чи прослуховування чи отримання інформації в каналах зв'язку під час використання цих каналів.

Відповідно до 1.1.5.14 Умов і Правил клієнт несе відповідальність за всі операції, які здійснені у підрозділах Банка через пристрої самообслуговування, систему MobileBanking, систему Приват24 з використанням передбачених цими Умовами і Правилами засобів його ідентифікації та аутентифікації (а.с. 16).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції керуючись ст.526, 530, 610, 611, 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, виходив з того, що ОСОБА_4 належним чином не виконала взяті на себе зобовязання за кредитним договором, у звязку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми права, які відповідають спірним правовідносинам.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконного списання грошових коштів з кредитної картки ОСОБА_4 та посилання апелянта на ст. 1073 ЦК України, що Банк установивши факт незаконного списання грошових коштів повинен був негайно відшкодувати шкоду в повному обсязі, колегія суддів відхиляє виходячи з наступного.

Відповідно до ст.. 1073 ЦК України, у разі безпідставного списання банком грошових коштів із рахунка клієнта, банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із п.7.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до п. 6.7; 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного предявлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що 01.09.2013 до ПАТ КБ «ПриватБанк» надійшло платіжне доручення Клієнта про переказ грошових коштів в розмірі 2002,00 грн. та 4 поповнення мобільного телефону ОСОБА_4 , кожен на суму 500 грн.

Платіж на суму 2002,00 грн. ініційований в результаті використання послуги «Експрес-платежі» шляхом телефонування до служби підтримки ПАТ КБ «ПриватБанк» 300.

Особа, яка зателефонувала назвала персональні дані ОСОБА_4, відповідальність за розголошення яких несе саме відповідач.

Грошові кошти в сумі 2002,00 грн. були повернені клієнту, оскільки картка отримувача була заблокована та останній не зміг скористатися вказаними коштами.

Кошти за поповнення особистого номеру мобільного телефону ОСОБА_4 повернені не були, у звязку з порушенням Умов та правил надання банківських послуг.

Умови і правила надання банківських послуг встановлюють, що питання безпеки та застереження, які сприяють безпечному використанню банківських послуг, описують не тільки права споживача послуг, але й обовязки, виконання яких самим споживачем унеможливлює шахрайські дії із коштами на рахунках позивача.

Зокрема, п.п.2.1.1.9.5 Держатель картки зобовязується не повідомляти ПІН, постійний та одноразові паролі і контрольну інформацію, не передавати картку, її реквізити для здійснення операцій іншими особами. А також нести відповідальність за здійснення операцій з використання ПІН коду, постійного, одноразового паролів (а.с.27).

Відповідно до умов п.1.1.5.5. Банк не несе відповідальності у випадку коли про рахунки клієнта, його картки, контрольної інформації Клієнта, надісланої СМС повідомленням, ПИН коді, ідентифікатори користувача, паролях системи Приват24 чи проведених клієнтом операцій, стане відомо іншим особам внаслідок недобросовісного виконання Клієнтом умов їх зберігання і користування. (а.с.16).

За вказаними обставинами справи вбачається, що користувач своїми діями сприяв незаконному використанню лише йому відомої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, тоді як Банк у належний спосіб повідомив про недопустимість розголошення такої інформації третім особам, а тому слід визнати правомірним висновок суду про відсутність вини позивача у несанкціонованому знятті коштів, що звільняє останнього від відповідальності за списання спірної суми із карткового рахунку споживача.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, в справі № 6-71цс15 від 13.05.2015р.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність боргового зобовязання відповідачки.

В ході розгляду справи відповідачка правильність розрахунку не спростовувала, а тому слід визнати обґрунтованим висновок суду про стягнення боргу у визначеному позивачем розмірі.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Виходячи з вищевикладеного, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції матеріального чи процесуального права, яке призвело, або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті. Тому, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: