Справа № 194/323/17
Провадження № 2/194/417/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2017 року м. Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Соколової Ю.І.

за участю секретаря судового засідання Клімової Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського міського суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона є власницею житлового будинку № 67, розташованого по вул. Троїцька в м. Тернівка Дніпропетровської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 грудня 2016 року. Зазначає, що у житловому будинку №67 по вул. Троїцька в м. Тернівка зареєстрований її дядько - ОСОБА_2, який є відповідачем по справі, але більше 10 років він за вказаною адресою не проживає. Своєю реєстрацією відповідач чине їй перешкоди у користуванні та розпорядженні її власністю, бо вона має намір продати вказаний житловий будинок. У звязку з чим просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком № 67 по вул. Троїцька в м. Тернівка Дніпропетровської області.

Позивач надала до суду письмову заяву, згідно якої, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу за її відсутності.

Відповідач надав до суду письмову заяву, у якій просить розглядати справу за його відсутності.

У звязку із неявкою в судове засідання всіх учасників судового процесу, які належним чином повідомлені про день та час розгляду справи та подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, згідно вимог ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 12 грудня 2016 року ОСОБА_1 отримала спадщину за законом, а саме: житловий будинок № 67 по вул. Троїцька в м. Тернівка Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 грудня 2016 року, посвідчене приватним нотаріусом Тернівського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, серії НВІ 285173, зареєстроване в реєстрі за № 1068 (а.с.9).

Судом встановлено, що житловий будинок, який розташований за адресою: м. Тернівка Дніпропетровська область, вул. Троїцька, буд. 67, належить ОСОБА_1 на праві приватної власності з розміром частки: 1, про що свідчить копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 12 грудня 2016 року, індексний номер витягу: 75502538 (а.с.10).

Відповідач зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1, але фактично за вказаною адресою не проживає більше 10 років, про що свідчить акт квартального комітету м. Тернівка складений 22 березня 2017 року (а.с.11).

Відповідач з 2000 року проживає без реєстрації за адресою: м. Тернівка, вул. Вознесенська, буд. 176, що підтверджується актом квартального комітету м. Тернівка від 04 квітня 2017 року (а.с.15).

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

В статті 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В статті 150 Житлового кодексу УРСР зазначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового Кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

За положеннями ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 Цивільного кодексу України.

У відповідності до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно положень статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначених норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час та звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Виникнення права відповідача на користування житловим будинком та обсяг цих прав залежить від наявних саме у власника майна прав. Із матеріалів справи не вбачається, що відповідач укладав з позивачем як власником житлового будинку яких-небудь договорів щодо нього чи узгоджував з ним можливість свого проживання в якості тимчасового мешканця. Проте, сама наявність реєстрації відповідача у належному позивачу житловому будинку є порушенням права користування, а тому й порушенням права власності позивача.

Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку № 67 по вул. Троїцька в м. Тернівка Дніпропетровської області, а відповідач ОСОБА_2 до теперішнього часу залишається в ньому зареєстрованим, останній має постійне місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, у добровільному порядку знятися з реєстрації місця проживання не бажає, чим заважає позивачу вільно розпоряджатися своїм майном, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

У звязку з чим, суд дійшов висновку, про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком № 67 по вул. Троїцька в м. Тернівка Дніпропетровської області.

У зв`язку з тим, що питання про відшкодування судових витрат стороною позивача не ставилося та остання не наполягає на їх стягненні з відповідача, суд при ухваленні рішення зазначене питання не розглядає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 197, 212-215 ЦПК України, 16, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК УРСР, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_1), таким, що втратив право користування житловим будинком № 67 по вул. Троїцька в м. Тернівка Дніпропетровської області.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський міський суд на протязі десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ю.І. Соколова