Справа № 463/3278/16 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/783/1737/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и л а:

В липні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на його користь пені в розмірі 6974,98 грн., інфляційних втрат в розмірі 5778,51 грн., трьох відсотків річних у розмірі 494,56 грн. та збитків в розмірі 3059,71 грн.

Ухвалою суду від 24 жовтня 2016 року за заявою представника позивача позовні вимоги в частині стягнення 100 грн. страхового відшкодування залишено без розгляду.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 12.08.2014 року на вул. Лисенка, 29 у м. Львові відбулась ДТП за участю транспортних засобів ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 та транспортного засобу КІА д.н.з. НОМЕР_2 під його керуванням. Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 25.09.2014р. винним у вчиненні зазначеної ДТП визнано ОСОБА_4 Оскільки цивільно-правова відповідальність останнього застрахована у відповідача, йому було надіслано всі необхідні документи для одержання страхового відшкодування. Однак, у встановлений законом 90-денний термін з дня отримання заяви про страхове відшкодування відповідач не провів її виплати, через що вимушений був звернутись до суду. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 03.03.2016р. його позов задоволено частково та стягнуто з відповідача 11 396 грн. страхового відшкодування, 916,82 грн. пені, 600 грн. понесених збитків, а всього 12 372,56 грн. Однак, рішення суду фактично виконане лише 07.06.2016р. Згідно чинного законодавства, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика, особі яка має право на отримання такого відшкодування сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Крім цього, за весь час прострочення боржник зобовязаний сплатити інфляційні втрати, а також 3 % річних від простроченої суми. Оскільки рішенням Апеляційного суду Львівської області стягнуто пеню за період з 27.12.2014р. по 16.03.2015р., а рішення суду фактично виконане лише 07.06.2016р., пеню за період з 17.03.2015р. по 06.06.2016р., яка за його обрахунками становить 6974,98 грн. просить стягнути в примусовому порядку. Також, за період з 27.12.2014р. по 06.06.2015р. просить стягнути інфляційні втрати та три відсотки річних, які за його обрахунками становлять 5778,51 грн. та 494,56 грн. відповідно. У звязку із злісним невиконанням відповідачем свого обовязку щодо виплати позивачу страхового відшкодування та невиконання рішення суду, що набрало законної сили вимушений був звернутись до ТОВ «Автопоміч» за наданням правової допомоги в процесі стягнення із страховика грошових коштів. Після підписання договору про надання правової допомоги, отримав ряд юридичних послуг, серед яких юридична консультація, підготовка заяви про прийняття виконавчого листа до виконання, представництво його інтересів в органах виконавчої служби, підготовка скарг на бездіяльність ПрАТ «УТСК», підготовка заяви про злочин в органи прокуратури, підготовка скарги на бездіяльність ВДВС Голосіївського РУЮ м. Києва. За такі послуги сплатив 3000 грн., а також додатково поніс витрати на відправку згаданих вище заяв та скарг поштовим звязком на суму 59,71 грн. Такі витрати вважає збитками та просить стягнути їх з відповідача в примусовому порядку.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (м. Київ, вул. Саксаганського, 77, ) на користь ОСОБА_3 (м. Львів-Винники, вул. Кільцева, 4/42, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) 6947,98 грн. пені, 5778,51 грн. інфляційних втрат, 494,56 грн. трьох відсотків річних.

Вирішено питання судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2016 року оскаржено Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія».

В обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що спірні правовідносини, які склалися між позивачем та ПрАТ «УТСК» виникли у звязку із завданням шкоди і регулюються спеціальним законодавством, а саме Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та вважає, що стягнення з ПрАТ «УТСК» інфляційних витрат та 3% річних є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню.

Звертає увагу, що Личаківським районним судом м. Львова не було взято до уваги правову позицію викладену у постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 3019цс15, відповідно до якої «при наявності у справі судового рішення, яким вже було встановлено розмір завданої шкоди та відповідно стягнуто її, такий розмір шкоди відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значення для суду при вирішенні справи в суд не вправі змінювати його, в тому числі шляхом застосування положень ст. 625 ЦПК України».

Також зазначає, що районним судом було проігнороване положення ст. 88 ЦПК України, яким передбачено, що якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Проте, Личаківським районним судом м. Львова були стягненні судові витрати у повному обсязі.

Просить змінити рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 листопада, стягнувши з відповідача 6 947, 98 пені, а в іншій частині позову відмовити. У відповідності до ст. 88 ЦПК України розподілити судові витрати між сторонами пропорційно до задоволених позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення такої, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

За приписами ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Встановлено, що 12.08.2014 року на вул. Лисенка, 29 у м. Львові відбулась ДТП за участю транспортних засобів ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 та транспортного засобу КІА д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням позивача.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12.11.2015р. (а.с.11-12) стягнуто з ПрАТ «УТСК» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 13 675,19 грн., пеню в розмірі 1425,44 грн. та збитки в розмірі 3600 грн.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 03.03.2016р. (а.с.13-15) рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12.11.2015р. скасовано та ухвалено нове ршення, яким позов ОСОБА_3І, задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «УТСК» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 11 396 грн., пеню в розмірі 916,82 грн., яка обрахована за період з 27.12.2014 р. по 16.03.2015 р. та збитки в розмірі 600 грн., понесені позивачем за отримані послуги експерта. Також, стягнуто 243,60 грн. судового збору.

Згідно копій платіжних доручень від 07.06.2016 року (а.с.40 зв., 41, 41зв.), на рахунок позивача перераховано 11 455,74 грн. страхового відшкодування, 916,82 грн. пені та 243,60 грн. судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до правової позиції від 13.01.2016 р., що висловлена Верховним Судом України під час розгляду цивільної справи 6-3019цс15, на яку в письмових запереченнях покликається представник відповідача, при наявності у справі судового рішення, яким вже було встановлено розмір завданої шкоди та відповідно стягнуто її, такий розмір шкоди відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значення для суду при вирішенні справи і суд не вправі змінювати його, в тому числі шляхом застосування положень ст. 625 ЦК України.

Однак, повністю до даних правовідносин вказані висновки Верховного Суду України застосувати не можна, оскільки такий стосується дещо інших обставин справи та правовідносин. Зокрема, у справі, яку розглядав Верховний Суд України, предметом стягнення були штрафні санкції, нараховані у звязку з невиконанням рішення суду, ухваленого в деліктних правовідносинах.

У справі яка розглядається правовідносини сторін не є деліктними, оскільки позивач, як третя особа, в інтересах якої укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, предявив вимогу про відшкодування завданої шкоди до страховика, внаслідок чого відповідальність останнього є договірною, а правовідносини сторін зобовязальними, адже виникають вони не з рішення суду про стягнення страхового відшкодування, а з актів цивільного законодавства, які передбачають обовязок страховика здійснити страхове відшкодування на користь потерпілого.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають з обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обовязкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності стаття 3 цього Закону визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу стаття 5 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі ст. 6 цього Закону, страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

За змістом статті 9, 2231, 35, 36 Закону № 1961-IV, настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на зазначене, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобовязання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобовязання та поширює свою дію на всі види зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань.

Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 02.03.2016р., прийнятій під час розгляду цивільної справи № 6-2491цс15, статтею 625 ЦК України регулюються зобовязальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина пята статті 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобовязальних правовідносин. З рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Юридична характеристика правовідносин, що виникають внаслідок скоєння ДТП надана Верховним Судом України в постанові від 26.10.2016р., прийнятій під час розгляду цивільної справи № 6-954цс16.

Так, завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобовязання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обовязком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик.

У справі яка розглядається правовідносини сторін не є деліктними, оскільки позивач, як третя особа, в інтересах якої укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, предявив вимогу про відшкодування завданої шкоди до страховика, внаслідок чого відповідальність останнього є договірною, а правовідносини сторін зобовязальними, адже виникають вони не з рішення суду про стягнення страхового відшкодування, а з актів цивільного законодавства, які передбачають обовязок страховика здійснити страхове відшкодування на користь потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Аналогічні положення щодо зобовязання страховика сплатити неустойку в розмірі, установленому договором або законом у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати, містяться в ст. 992 ЦК України.

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Таким чином, пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення виконання зобовязання й до того дня, доки зобовязання не буде виконано.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Положення зазначеної норми права передбачають, що зобовязання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду.

На основі аналізу ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи № 6-49цс12 в постанові від 06.06.2012р. дійшов висновку про те, що грошовим є зобовязання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобовязання зі сплати коштів.

В цій же постанові Верховний Суд України зазначив, що зобовязання страховика про виплату страхувальнику страхових виплат у разі настання страхового випадку є грошовим зобовязанням, у разі невиконання якого одночасно можуть застосовуватись наслідки, передбачені як нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, так і нормами ст. ст. 549 550 ЦК України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, наявність судового рішення про стягнення страхового відшкодування, яке не виконано страховиком, не припиняє правовідносини сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє потерпілого права на отримання штрафних санкцій, що нараховуються відповідно до актів цивільного законодавства до моменту фактичного виконання грошового зобовязання.

Таким чином, оскільки правовідносини сторін не є деліктними, на них поширюють свою дію як норми ч. 2 ст. 625 ЦК України, так і норми ст. ст. 549 550 ЦК України, і тому, вимогу про стягнення пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних слід визнати обґрунтованою.

Згідно розрахунків позивача, які перевірені та прийняті судом як такі, що зроблені у відповідності до вимог чинного законодавства (а.с.17, 18, 19), розмір пені за період з 17.03.2015 р. по 06.06.2016 р. становить 6 974,98 грн. Інфляційні втрати та три відсотки річних за період з 27.12.2014 р. по 06.06.2016 р. становить 5 778,51 грн. та 494,56 грн. відповідно.

Враховуючи право позивача на отримання таких коштів внаслідок порушення відповідачем грошового зобовязання, суд першої інстанції пришов до висновку, що дану вимогу слід задовольнити в повному обсязі.

Що стосується вимоги про стягнення збитків в загальному розмірі 3050,71 грн., понесених позивачем у звязку з виконанням судового рішення, така судом першої інстанції залишена без задоволення. У цій частині рішення суду не оскаржується, а відтак , колегією суддів не перевіряється

В той же час, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.5), а також витрати на правову допомогу згідно договору від 13.06.2016р. (а.с.25) в розмірі 3000 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.29), а також розрахунком розміру правової допомоги (а.с.26) та актом виконаних робіт (а.с.27).

Проте колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування шкоди задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_3 6947,98 грн. пені, 5778,51 грн. інфляційних втрат, 494,56 грн. трьох відсотків річних. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

А відтак,рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2016 року слід змінити в частині розподілу судових витрат та стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» в користь ОСОБА_3 447 грн. 79 коп. судового збору та 2437 грн. 20 коп. витрат на правову допомогу, тобто пропорційно до задоволених позовних вимог.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі допустив порушення норм процесуального права, і тому рішення суду в цій частині необхідно змінити,

В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 209 ч. 3, 303, 304, ч. 1 п. 1, 3 ст. 307, 308, ч. 1 п. 4 ст. 309, ст. 313, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» - задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2016 року змінити в частині розподілу судових витрат. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» в користь ОСОБА_3 447 грн. 79 коп. судового збору та 2437 грн. 20 коп. витрат на правову допомогу.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_5