У Х В А Л А

03 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М.,Лященко Н.П.,Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву приватного підприємства «Золота Нива 1» про перегляд судових рішень за заявою ОСОБА_4, заінтересовані особи: приватне підприємство «Золота нива 1», відділ державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, про зміну способу виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_4 до приватного підприємства «Золота нива 1», реєстраційна служба Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, треті особи: міськрайонне управління Держкомзему у м. Ізюмі і Ізюмському районі Харківської області, управління Держземагентства у Ізюмському районі Харківської області, про визнання договору оренди землі недійсним, скасування державної реєстрації договору оренди землі та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки,

встановила:

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 13 жовтня 2015 року, заяву ОСОБА_4 задоволено.

Змінено спосіб та порядок виконання рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14 березня 2014 року в частині передачі приватного підприємства «Золота Нива 1» ( далі - ПП «Золота Нива 1») на користь ОСОБА_4 незібраного врожаю кукурудзи у кількості 25 тон 280 кг, вартістю 29 325 грн., шляхом зміни зобов'язання - стягнення з ПП «Золота нива 1» на користь ОСОБА_4 вартості незібраного врожаю кукурудзи у розмірі 29 325 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року касаційну скаргу ПП «Золота нива 1» відхилено, ухвалу суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду залишено без змін.

У заяві ПП «Золота Нива 1» просить скасувати ухвали судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про зміну способу виконання рішення суду, посилаючись на неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального та процесуального права та на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме: статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 373 ЦПК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву про зміну способу виконання рішення суду, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, встановивши, що судове рішення про повернення ПП «Золота Нива 1» на користь ОСОБА_4 незібраного врожаю кукурудзи у кількості 25 тон 280 кг виконати неможливо, оскільки врожай кукурудзи на земельній ділянці відсутній, проте враховуючи те, що судом була визначена вартість цього врожаю у розмірі 29 325 грн., дійшов висновку, що може бути змінено спосіб і порядок виконання рішення суду шляхом стягнення з ПП «Золота Нива 1» вартості незібраного врожаю кукурудзи у розмірі 29 325 грн.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

- від 14 листопада 2016 року суд касаційної інстанції, залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій, якими відмовлено у задоволенні заяви про зміну способу виконання рішення суду, виходив із недоведеності вжиття державним виконавцем вичерпних дій з виконання рішення суду та наявності обставин, що ускладнюють або виключають виконання судового рішення;

-від 29 лютого 2012 року суд касаційної інстанції, залишаючи без змін ухвалу апеляційного суду, якою відмовлено в задоволенні заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду, виходив із того, що у рішенні визначено, що майно, а саме, автобус «Ікарус-250», 1990 року випуску, підлягає витребуванню у ПП «Кадім» та поверненню СП «Галтранстурсервіс». Вартість вказаного автобусу не визначалася. Вимога про встановлення обов'язку ПП «Кадім» відшкодовувати СП «Галтранстурсервіс» вартість вказаного автобусу не є встановленням порядку і способу виконання судового рішення, а по своїй суті ці вимоги є окремими вимогами, самостійним спором, який підлягає вирішенню у судовому порядку, з дотриманням вимог щодо юрисдикції;

-від 15 липня 2015 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, виходив із того, що задовольняючи заяву про зміну способу та порядку виконання рішення суду, суди не з'ясували, чи було відкрито державним виконавцем виконавче провадження щодо зобов'язання ОСОБА_3 передати у власність ТОВ «Роздільнатранссервіс» автомобіль та чи вчинялися державним виконавцем виконавчі дії щодо звернення стягнення на вказаний автомобіль, чи виникли під час виконання рішення суду обставини, що ускладнюють його виконання або роблять його неможливим;

-від 03 лютого 2016 року суд касаційної інстанції виходив із того, що поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановлено ст. 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання та у спосіб, раніше встановлений. Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу щодо задоволення заяви про зміну способу виконання судового рішення фактично змінив рішення районного суду по суті та змінив спосіб захисту, який був обраний заявником при зверненні до суду;

-від 13 квітня 2016 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій, якими частково задоволено заяву про зміну способу і порядку виконання рішення суду, виходив із того, що суди не звернули уваги та не встановили, чи не змінює фактично рішення суду по суті обраний заявником спосіб і порядок його виконання та чи є така заява способом захисту, передбаченого статтею 16 ЦК України;

-30 листопада 2015 року суд касаційної інстанції відмовляючи у відкритті касаційного оскарження та погоджуючись з висновками, викладеними в ухвалі апеляційного суду, якою відмовлено у задоволенні заяви про встановлення способу і порядку виконання рішення, виходив із того, що на стадії виконання рішення не встановлені обставини, що утруднюють виконання рішення, а зазначені в заяві державного виконавця обставини не можна вважати винятковими, як того вимагає ст. 373 ЦПК України. Оскільки захист порушеного права позивача проведений шляхом стягнення грошових коштів, а тому суд не може змінити спосіб виконання такого рішення на звернення стягнення на майно боржника, оскільки це призведе до зміни рішення по суті, що є недопустимим;

-від 15 вересня 2016 року суд виходив із того, що поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановлено ст. 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання та у спосіб, раніше встановлений;

-від 11 листопада 2015 року суд касаційної інстанції виходив із того, що зміна способу та порядку виконання рішення суду зі стягнення суми заборгованості та визнання за стягувачем права власності на транспортний засіб це є зміна рішення суду по суті, що є недопустимим;

-від 24 вересня 2014 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій, виходив із того, що суд замість зобов'язання надати житло, стягнув грошову компенсацію, змінивши таким чином рішення по суті, що був не вправі робити;

-від 20 листопада 2013 року суд касаційної інстанції, залишаючи без змін ухвалу апеляційного суду, якою відмовлено у задоволенні заяви про зміну способу виконання рішення суду, виходив із того, що вимога заявника фактично зводиться до зміни способу захисту прав позивачів, що виходить за межі позовних вимог, та має своїм наслідком зміну рішення суду.

-від 07 вересня 2016 року суд касаційної інстанції, залишаючи в силі рішення місцевого суду, яким відмовлено у задоволенні заяви про зміну способу виконання рішення суду, виходив із того, що визнання права власності на S частини автомобіля, на стягнення половини вартості автомобіля фактично змінює рішення суду по суті та спосіб захисту, передбачений ст. 16 ЦК України;

-від 06 березня 2017 року суд касаційної інстанції, залишаючи без змін ухвалу апеляційного суду, якою було відмовлено у задоволенні заяви про зміну способу виконання судового рішення, виходив із того, що вимоги заявника про зміну способу виконання судового рішення зі стягнення заборгованості на визнання права власності фактично змінюють рішення суду по суті та самостійно змінюють спосіб захисту, передбачений ст. 16 ЦК України.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року суд виходив із того, що поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого ст. 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений. Задовольняючи заяву про зміну способу виконання судового рішення з повернення майна (відновлення становища, яке існувало до порушення - п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України) на стягнення його вартості (відшкодування майнової шкоди - п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України) суди фактично змінюють рішення суду по суті та самостійно змінюють спосіб захисту, передбачений статтею 16 ЦК України.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що судами касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального та процесуального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог, а надана для порівняння постанова Верховного Суду України не може вважатись прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за заявою ОСОБА_4, заінтересовані особи: приватне підприємство «Золота нива 1», відділ державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, про зміну способу виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_4 до приватного підприємства «Золота нива 1», реєстраційна служба Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, треті особи: міськрайонне управління Держкомзему у м. Ізюмі і Ізюмському районі Харківської області, управління Держземагентства у Ізюмському районі Харківської області, про визнання договору оренди землі недійсним, скасування державної реєстрації договору оренди землі та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки за заявою приватного підприємства «Золота Нива 1» про перегляд судових рішень відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко