АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 527/580/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1746/17Головуючий у 1-й інстанції Марущак Р. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді Прядкіної О.В.,

суддів: Обідіної О.І., Панченка О.О.,

секретаря Лимар О.М.,

за участі: представника відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Риболовецького-сільськогосподарського колективного господарства «Прибій»

на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2016 року

за позовом ОСОБА_3 до Риболовецького-сільськогосподарського колективного господарства «Прибій» про поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та заборгованості по заробітній платі,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Поновлено ОСОБА_3 на роботі підмінним охоронцем колгоспного двору Градизького риболовецького-сільськосподарського колективного господарства «Прибій» з 22 листопада 2015 року.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 13 094, 40 грн., і відшкодування спричиненої моральної шкоди 4 000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з риболовецького-сільськосподарського колективного господарства «Прибій» на користь держави судовий збір у розмірі 2 450, 40 грн.

Рішення оскаржив відповідач, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Вважає, що позивач звернувся до суду із пропуском строку, передбаченого для його предявлення.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 31 травня 1982 року ОСОБА_4 було прийнято на роботу на посаду рибалки та до членів Градизького рибколгоспу «Прибій» (а.с. 9).

20 грудня 2000 року, на підставі розпорядження № 173, ОСОБА_4 призначено на посаду підмінного охоронника колгоспного двору.

Згідно розпорядження голови правління РСГКГ «Прибій» від 22 вересня 2015 року № 26, у звязку із виробничою необхідністю доводиться до відома працівників ОСОБА_3 і ОСОБА_5 про скорочення штату. Із наказом ознайомлено ОСОБА_5, що підтверджується його підписом (а.с. 36).

Відповідно до розпорядження голови правління РСГКГ «Прибій» від 22 листопада 2015 року № 29, у звязку із виробничою необхідністю ОСОБА_3звільнено з 22 листопада 2015 року

Прийнято з 23 листопада 2015 року ОСОБА_3 на роботу охоронником господарства на контрактних умовах (а.с. 35).

Згідно запису у трудові книжці ОСОБА_3 звільнено 22 листопада 2015 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку із скороченням (а.с. 9).

Розпорядженням голови від 23 лютого 2016 року ОСОБА_3 звільнено із вказаної дати у звязку із закінченням строку контракту, на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України (а.с. 37).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулося із порушенням положень трудового законодавства, а тому він підлягає поновленню на посаді підмінного охоронника колгоспного двору із стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також моральної шкоди завданої позивачу незаконним звільненням.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

Згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

У ч. 2 ст. 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Згідно зі ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

З матеріалів справи вбачається, що попередження про майбутнє звільнення з роботи у зв'язку із скороченням штату було доведено до відома лише однієї особи, що підлягала скороченню, згідно розпорядження голови правління РСГКГ «Прибій» від 22 вересня 2015 року.

Докази про повідомлення ОСОБА_3 за 2 місяці до майбутнього скорочення в матеріалах справи відсутні, що свідчить про невиконання роботодавцем обовязку передбаченого ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України.

Доводи відповідача, що ОСОБА_3 був повідомлений про наступне вивільнення в усному порядку, у звязку з відмовою працівника підтвердити факт ознайомлення із розпорядження від 22 вересня 2015 року, не беруться колегією суддів до уваги, оскільки, відмова працівника від ознайомлення з розпорядчим документом мала бути засвідчена відповідним актом, який суду не наданий.

Також відповідач не надав суду доказів на підтвердження здійснення роботодавцем при вивільненні працівника дій, спрямованих на переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на РСГКГ «Прибій».

Крім того, колегія суддів зауважує, що відповідачем жодним чином не обґрунтована наявність заявленої у розпорядженні від 22 вересня 2015 року виробничої необхідності, яка зумовила скорочення посади позивача.

Також, на думку колегії суддів, місцевим судом обґрунтовано зазначено, що зміст Статуту риболовецько-сільськогосподарського колективного господарства «Прибій», зареєстрованого Глобинською райдержадміністрацією 12 січня 1996 року не дає підстав для висновку, що голова правління вказаного господарства має повноваження по вирішенню питань щодо проведення скорочення штату юридичної особи і звільнення працівників.

Таким чином, перевіривши наведені обставини справи, та надаючи їм оцінку, колегія суддів вважає, що при вивільненні працівника на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, роботодавцем не було дотримано процедури передбаченої законом.

Згідно зі ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи, що колегія суддів погодилась із висновком місцевого суду про невідповідність процедури вивільнення працівника встановленій законом процедурі, то, на думку колегії суддів також вірним є висновок суду першої інстанції про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, розрахунок якого відповідає положенням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року № 348), а також правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року № 6-195цс14.

Доводи апеляційної скарги щодо укладення між РСГКГ «Прибій» і ОСОБА_3Т трудового контракту від 23 листопада 2015 року не спростовують вірності висновків місцевого суду.

Так, згідно трудового договору від 23 листопада 2015 року визначено, що ОСОБА_3 приймається на роботу РСГКГ «Прибій» на посаду «охоронника». Строк дії трудового договору встановлений до 23 лютого 2016 року. Вказаний договір підписаний роботодавцем в особі голови правління ОСОБА_6 В графі працівник підпис відсутній (а.с. 34). Відсутня також заява ОСОБА_3 про прийняття його на роботу на умовах контракту.

Отже, вказаний трудовий контракт не є укладеним у розумінні ст. 24 КЗпП України, яка визначає, що трудовий контракт укладається у письмовій формі, що, в силу ст. 202, ст. 626 Цивільного кодексу України, вимагає наявність підписів, як роботодавця, так і працівника, якого приймають (наймають) на роботу за контрактом.

Відсутність підпису ОСОБА_3 у трудовому контракті свідчить про недоведеність спрямованості волевиявлення працівника на його укладення, а тому, такий договір не має жодних юридичних наслідків, про що вірно зауважив в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції.

Сам факт продовження виконання працівником його трудових обовязків, за відсутності доказів повідомлення його про проведене звільнення і прийняття його на роботу на умовах контракту, не слід розцінювати, як фактичний вступ до роботи новоприйнятого працівника.

З тих же підстав не приймаються колегією суддів до уваги доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем строку для звернення до суду із даним позовом, так як матеріали справи не містять доказів про обізнаність ОСОБА_3 про видання головою правління РСГКГ «Прибій» розпорядження від 22 вересня 2015 року про майбутнє скорочення працівника, а також розпорядження від 22 листопада 2015 року про його звільнення і прийняття на роботу охоронником господарства на контрактних умовах. За таких обставин строк для звернення до суду із позовом про поновлення на роботі слід відраховувати з дня видачі ОСОБА_3 копії розпорядження про його звільнення і трудової книжки, а саме з 23 лютого 2016 року.

Таким чином, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів вважає, що місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального і процесуального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну оцінку.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. За таких обставин, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Риболовецького-сільськогосподарського колективного господарства «Прибій» відхилити.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_7

/підпис/ ОСОБА_8

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1