Ухвала

іменем україни

5 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,
суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ситнік О.М., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», третя особа - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», про визнання неправомірним рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування та поновлення строків звернення до страхової компанії, за касаційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Київської області від 12 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вони є спадкоємцями ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. За життя, 24 листопада 2004 року, ОСОБА_7 уклав із ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», кредитний договір № К3JWGK15003189, відповідно до умов якого банк зобов'язався відкрити йому кредитну лінію на суму 30 тис. доларів США, а ОСОБА_7 зобов'язався його погасити.

На забезпечення виконання позичальником зобов'язань за цим договором того ж дня між ОСОБА_7 та товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» (далі - ТДВ «Страхова компанія «Кредо») було укладено договір особистого страхування позичальника № К3JWGKP0188, вигодонабувачем за яким визначено ЗАТ КБ «Приватбанк». Застрахованою особою, ОСОБА_7, були сплачені всі страхові платежі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, унаслідок чого настав страховий випадок, передбачений п. 7.1 договору особистого страхування.

Позивачі зазначали, що вони як спадкоємці першої черги за законом прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7 в установленому законом порядку, про що отримали свідоцтва про право на спадщину. Проте з незрозумілих їм обставин вигодонабувач не звернувся до ТДВ «Страхова компанія «Кредо» з метою отримання страхових виплат у строки, передбачені договором особистого страхування, у зв'язку з чим відповідно до страхового акта від 21 травня 2010 року № L-260 ТДВ «Страхова компанія «Кредо» визнало смерть ОСОБА_7 такою, що не є страховим випадком за вищезазначеним договором, та відмовило у виплаті страхового відшкодування з підстав несвоєчасного повідомлення страхувальника про настання страхового випадку без поважних на те причин у визначені строки.

Про відмову у виплаті страхового відшкодування вони, як спадкоємці позичальника, не були належним чином повідомлені. Крім того, лише у травні 2015 року їм випадково стало відомо про існування договору особистого страхування, укладеного між ОСОБА_7 та ТДВ «Страхова компанія «Кредо», що позбавило їх своєчасно звернутися до страхової компанії.

Після смерті ОСОБА_7 ними, як спадкоємцями позичальника, у вересні 2007 року до Яготинського відділення ЗАТ КБ «Приватбанк» було надано копію свідоцтва про смерть ОСОБА_7, з метою урегулювання кредитних відносин останнього. Про існування договору особистого страхування працівниками банківської установи їм також не було повідомлено.

Позивачі вважали, що відповідно до положень ст. ст. 979, 1216, 1218 ЦК України, ст. 25 Закону України «Про страхування» вони, як спадкоємці першої черги за законом, мають право на одержання страхового відшкодування після смерті їхнього батька та чоловіка ОСОБА_7, а тому просили визнати неправомірним рішення ТДВ «Страхова компанія «Кредо», прийняте на підставі страхового акта від 21 травня 2010 року № L-260, про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з несвоєчасним повідомленням про страховий випадок та поновити строк, передбачений підп. 15.1 п. 15, п. 15.2 договору особистого страхування позичальника ОСОБА_7 від 24 листопада 2004 року № К3JWGKP0188 з метою звернення до страхової компанії про виплату страхового відшкодування, як такий, що пропущено з поважних причин.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 20 серпня 2015 року позов ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7 задоволено. Визнано неправомірним та скасовано рішення ТДВ «Страхова компанія «Кредо», прийняте на підставі страхового акта від 21 травня 2010 року № L-260, про відмову вигодонабувачу ЗАТ КБ «Приватбанк» у виплаті страхового відшкодування, у зв'язку з несвоєчасним повідомленням про страховий випадок. Поновлено строк спадкоємцям застрахованої особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, передбачений підп. 15.1 п. 15, п. 15.2 договору особистого страхування позичальника ОСОБА_7 від 24 листопада 2004 року № К3JWGKP0188, з метою звернення до страхової компанії про виплату страхового відшкодування, як такий, що пропущено з поважних причин. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 12 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

У касаційній скарзі заявники просять скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції правильно виходив із встановлених у справі обставин, які свідчать про те, що 24 листопада 2004 року між ОСОБА_7 та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», було укладено кредитний договір № К3JWGK15003189, відповідно до умов якого банк зобов'язався відкрити ОСОБА_7 кредитну лінію на суму 30 тис. доларів США, а ОСОБА_7 взяв на себе зобов'язання з погашення зазначеного кредиту.

На забезпечення виконання позичальником зобов'язань за цим договором 24 листопада 2004 року між ОСОБА_7 та ТДВ «Страхова компанія «Кредо» було укладено договір особистого страхування позичальника № К3JWGKP0188, вигодонабувачем за яким визначено ЗАТ КБ «Приватбанк» (а. с. 45-48).

Відповідно до підп. 5.1 п. 5 вказаного договору страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або вигодонабувачеві, а страхувальник зобов'язується своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із підп. 15.1 п. 15 цього договору у разі настання події, яка підпадає під ознаки страхового випадку, страхувальник або застрахована особа, а у випадку смерті застрахованої особи - вигодонабувач, повинні у строк не пізніше одного року з дня настання події повідомити страховика про її настання.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

Встановлено, що 7 квітня 2010 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до ТДВ «Страхова компанія «Кредо» із заявою про страхову виплату після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 страхувальника ОСОБА_7 (а. с. 43).

На підставі зазначеної заяви ТДВ «Страхова компанія «Кредо» було складено страховий акт від 21 травня 2010 року № L-260, яким за результатами розгляду цієї заяви було відмовлено вигодонабувачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки останнім було пропущено строк для звернення до страховика із вимогою про виплату цих коштів (а. с. 58).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною 1 ст. 985 ЦК України передбачено, що страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі настання страхового випадку.

З урахуванням цих положень законів суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що договір страхування надає право третій особі (вигодонабувачу) вимагати від страховика здійснити страхову виплату на свою користь, тобто наділяє вигодонабувача правами страхувальника, хоча і не покладає на нього обов'язків останнього.

Разом із цим ч. 2 ст. 636 ЦК України передбачено, що виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору.

Встановлено, що вигодонабувача ПАТ КБ «Приватбанк» залучено до участі у справі як третю особа та згідно зі ст. 34 ЦПК Українисамостійних позовних вимог до страховика про стягнення на його користь страхової виплати не заявлялося.

Отже, у даному випадку відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог, оскільки право на стягнення страхової виплати зі страховика за договором і законом належить вигодонабувачу ПАТ КБ «Приватбанк».

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 1229 ЦК України, якщо страхувальник у договорі особистого страхування призначив особу, до якої має перейти право на одержання страхової виплати у разі його смерті, це право не входить до складу спадщини.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, з урахуванням встановлених у справі обставин, умов укладених договорів та положень ЦК України, Закону України «Про страхування», дійшов обґрунтованого висновку про те, що вигодонабувач ПАТ КБ «Приватбанк» має виключне право на отримання страхового відшкодування, тобто у розумінні норм ст. 16 Закону України «Про страхування», ст. 985 ЦК Українивказаний договір є укладеним на користь третьої особи.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в касаційній скарзі доводи заявників є необґрунтованими й правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин рішення апеляційного суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 336, 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 12 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.В. Демяносов А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.М. Ситнік О.В. Ступак Головуючий Судді: