АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/1646/17 Номер провадження 22-ц/786/2698/17Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г. В. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

Суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.,

При секретарі: Коротун І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 червня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, за участю третьої особи: Служби у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної ради, про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 09 червня 2017 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної ради, про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини - задоволено.

Надано дозвіл малолітньому ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виїзд за кордон (за межі України), а саме: до Польщі у супроводі матері ОСОБА_4, в період з 01 липня 2017 року по 31 серпня 2017 року, з 28 жовтня 2017 року по 05 листопада 2017 року, з 28 грудня 2017 року по 08 січня 2018 року, без згоди батька - ОСОБА_6.

Дозволено без згоди батька ОСОБА_6 оформлювати біометричний паспорт громадянина України для тимчасового виїзду за кордон ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в супроводі матері ОСОБА_4.

З даним заочним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_8 та в особі свого представника - ОСОБА_3 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог у зв?язку з відсутністю предмета спору.

Апелянт вважає рішення таким, що постановлено з порушенням норм процесуального права, вказуючи на невідповідність висновків суду про повідомлення відповідача належним чином про розгляд справи.

Також вказує, що відповідач не знав про бажання ОСОБА_4 поїхати з дитиною до Польщі, проти чого не заперечує, за умови забезпечення всіх необхідних умов, і на прохання позивача готовий надати дозвіл.

Лист приватного нотаріуса від 09 червня 2017 року, у якому зазначається про те, що ОСОБА_6 до нотаріальної контори не з?явився, ніяким чином не підтверджує той факт, що відповідач взагалі був проінформований про це, оскільки підтвердження про вручення викликів відсутні.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги суд приходить до наступних висновків.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив та оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, сторони перебували у шлюбі, який був зареєстрований 01жовтня 2005 року в Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 11 грудня 2013 року шлюб між ними був розірваний.

Від вищевказаного шлюбу мають сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з позивачкою.

Відповідно до консультативного висновку спеціаліста № 3949 від 05 липня 2016 року їх малолітній син ОСОБА_9 хворіє на рецидивуючу кропив?янку, набряк квітне, інсектна алергія, сенсибілізація до харчових та побутових, епідермальна алергія.

При наданні їй медичної консультації з приводу лікування та оздоровлення сина лікар повідомила позивачу, що ОСОБА_7 має щорічно, а при можливості й частіше, відвідувати оздоровчі санаторії, пансіонати.

З тих підстав, що значна кількість оздоровчих закладів для дітей знаходиться за межами України позивач звернулася з позовом з метою отримати дозвіл на виїзд дитини від відповідача.

Встановивши той факт, що в добровільному порядку такого дозволу з незрозумілих позивачу підстав не надає, тим позбавляє можливості здійснювати виїзд з дитиною за кордон для здійснення оздоровлення сина, місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4.

Такий висновок суду першої інстанції є правомірним також, виходячи з наступного.

На підставі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини третьої статті 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із частиною другою статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Пунктом 3 Правил передбачено виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (підпункт 1 пункту 4 Правил).

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.

Надання такого дозволу на постійне проживання малолітньої дитини без згоди та супроводу батька суперечить чинному законодавству, що визначає рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, що може призвести до фактичного позбавлення батька дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею.

В суді апеляційної інстанції відповідач надав нотаріально завірену свою згоду на виїзд ОСОБА_5 у період з 28 жовтня 2017 року по 05 листопада 2017 року та 28 грудня 2017 року по 08 січня 2018 року.

При цьому відповідач не надав жодних доказів у підтвердження того, що спір між сторонами з приводу тимчасового виїзду малолітнього ОСОБА_5 за кордон відсутній. Наявність спору між сторонами вбачається у поясненнях ОСОБА_2, отриманих в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції. Заяву про відмову від апеляційної скарги відповідач не надав.

Згідно з вимогами ст. 11, 57-66, 212 ЦПК України особа, яка бере участь в справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

При розгляді справи суд виступає незалежним та неупередженим і не віддає перевагу жодній із сторін процесу (вимоги ст. 6 Європейської конвенції, в тому числі і щодо роз'яснення сторонам процесуальних наслідків вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій).

Відповідач не довів належним чином факт відсутності спору про надання дозволу на тимчасовий виїзд сина за межі України та підстав для скасування рішення місцевого суду. Нотаріальна згода на тимчасовий виїзд сина у період з 28 грудня 2017 року по 08 січня 2018 року була надана ним в суді апеляційної інстанції після кількох проведених судових засідань, а дозвіл на виїзд на період з 28 жовтня 2017 року по 05 листопада 2017 року - із запізненням, лише 30 жовтня 2017 року.

Окрім цього, встановивши, що відповідно до умов ч.2 п.7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон Затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014 р. N 152 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2016 р. N 1001), виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон не обмежується законом, а законом лише встановлюється певний порядок оформлення такого виїзду, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку і про задоволення позовних вимог в частині надання дозволу на оформлення проїзних документів на дитину.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків місцевого суду і не підтверджують їх належними доказами.

Надані в суді апеляційної інстанції дозволи батька (відповідача у справі) на виїзд за кордон малолітнього ОСОБА_5, не доводять підстав неправомірності рішення суду на момент розгляду справи судом першої інстанції.

На підставі вищевикладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їх належну правову оцінку.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування заочного рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 червня 2017 року не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів шляхом подачі скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя : /підпис/ Т.В. Одринська

Судді: /підпис/ А.І. Дорош /підпис/В.М. Триголов

КОПІЯ

ВІРНО: Суддя апеляційного суду

Полтавської області __________ Т.В. Одринська