Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №319/302/17 Головуючий у 1 інстанції: Мальований В.О.
Провадження № 22-ц/778/3335/17 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
УХВАЛА
«02» листопада 2017 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого: Маловічко С.В.
суддів: Гончар М.С.
Кочеткової І.В.
секретар: Путій Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 11 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,
В С Т А Н О В И Л А:
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що у період з 28 грудня 1979 року по 06 грудня 1981 року він проходив військову службу на території Афганістану, де в зазначений період велись бойові дії. При виконанні інтернаціонального обов`язку на території Афганістану у лютому 1980 року він отримав множинні вогнепальні осколкові поранення голови (контузію головного мозку), лівої верхньої та правої нижньої кінцівок, що підтверджується медичними документами, внаслідок чого він був вимушений тривалий час знаходитися на лікарняних, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури.
Згідно виписок з актів огляду МСЕК позивачу з 2009 року було встановлена 3 група інвалідності, а за результатами повторних оглядів МСЕК її підтверджено і 29 грудня 2015 року встановлено безстроково. Причиною встановлення інвалідності є поранення, контузія, захворювання, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби у країнах, де велися бойові дії. У зв`язку з цим, він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває глибокі моральні переживання та страждання, психологічний дискомфорт, багато часу та коштів витрачає на лікування. Вважає, що у зв`язку з отриманням поранень і захворюванням, а в подальшому інвалідності, які пов`язані з проходженням військової служби, йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 50 000 грн. та просить суд стягнути з Міністерства оборони України.
Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 11 липня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не надав будь-яких доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та отриманою шкодою.
Колегія судді погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
По справі встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу на території Афганістану в період з 28 грудня 1979 року по 06 грудня 1981 року, в період, коли там велись бойові дії, що підтверджується довідкою об`єднаного військового комісаріату Куйбишевського та Розівського районів Запорізької області від 03.02.2017 року № 9 та записом у військовому квитку НОМЕР_1 (а.с.10-11).
Під час проходження служби в Афганістані у лютому 1980 року ОСОБА_1 отримав множинні вогнепальні осколкові поранення голови, лівої верхньої та правої нижньої кінцівок (контузію головного мозку). Згідно висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи ОСОБА_2 № 1128/ж від 22.10.2012 року при обстеженні ОСОБА_1 виявлені рубці у проекції правого скронево-нижньощелепного суглобу, у проекції правого тім`яного бугра, у тім`яній ділянці зліва, на тильній поверхні лівої кисті у проекції 3 п`ясно-фалангового суглобу та у проекції дистального кінця 3 п`ясної кістки, на долонній її поверхні у проекції дистального кінця 3 п`ясної кістки та 4 п`ясної кістки, на тильній поверхні правої ступні у проекції 1 плюснової кістки є слідством загоєння ран, які могли утворитися внаслідок осколкових поранень. Всі зазначені рубці могли бути отримані в період бойових дій в Афганістані у 1980 році (а.с.12).
16.02.2009р. позивачу при первинному огляді була встановлена ІІІ група інвалідності до 16.02.2010р. В подальшому, 15.02.2010р., 20.02.2012р. та 11.12.2013р. за результатами повторних оглядів МСЕК її підтверджено, а 29.12.2015р. встановлено безстроково 3 групу інвалідності, причиною якої є поранення, контузія, захворювання, які отримані при виконанні обов`язків військової служби щодо інтернаціонального обов`язку в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується виписками із актів огляду МСЕК до довідки серії АД № 111988, серії АД № 134650, серії АД №179284, серії 10 ААБ № 481241, серії АВ № 0550934 відповідно (а.с.13-18).
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року із змінами та доповненнями відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.
Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.
Ураховуючи викладене, суд врахував всі вимоги закону, належним чином дослідив, чи доведено позивачем факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України, чи наявний причинний зв`язок між шкодою і протиправними діями завдавача шкоди та вини відповідача в її завданні. При цьому, Міністерство оборони України доводило відсутність своєї вини, та суд дослідив ці заперечення та дав їм належну оцінку, визнавши їх обґрунтованими з огляду на ті докази, які є наявними в матеріалах справи.
Позивач посилається на завдання йому моральної шкоди через отримання травм, у зв`язку з проходженням військової служби. Зазначає, що від травм у нього розвинулись хвороби та погіршився стан здоров`я, він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, працювати, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування.
За вимогами ч. 3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
В ході розгляду справи ОСОБА_1 не надав будь-яких доказів протиправних дій або бездіяльності відповідача відносно себе, які б знаходились у причинно-наслідковому зв`язку з отриманою шкодою.
Крім того, уст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.
Саме цим законом визначені соціальні гарантії для позивача шляхом створення належних умов для підтримання здоров`я; організації соціального та інших видів обслуговування, надання пільг.

Статтею 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі ( смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, затвердженим постановою КМУ від 25 грудня 2013р. № 975, передбачено виплату у зв`язку з погіршенням стану здоров`я або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, або у випадку встановлення інвалідності одноразової грошової допомоги.
З урахуванням вказаних норм та фактичних обставин цієї справи, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.
Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 11 липня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: