АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/1127/17 Доповідач - Загорський О.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2017 р. Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Загорського О.О.

суддів - Ткач З. Є., Щавурська Н. Б.,

секретар судового засідання - Панькевич Т.І.

за участі - представника Тернопільського

об'єднаного управління Пенсійного фонду

України Тернопільської області - Калашник

Наталії Ярославівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 серпня 2017 року по справі за позовом Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

06.07.2015 року Управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі правонаступником якого є Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільскої області (далі Пенсійний фонд) звернулося до суду із вказаним позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_2 внаслідок подання недостовірних даних до управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі безпідставно отримала пенсію за період з листопада 2004 року по червень 2013 року в сумі 52234,71 грн., яка підлягає стягненню у судовому порядку.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.08.2017 року в задоволенні позову Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільскої області відмовлено, оскільки позивачем не доведено свої вимоги про те, що відповідач безпідставно одержувала пенсію.

В апеляційній скарзі Пенсійний фонд просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задоволити його позовні вимоги, посилаючись на невірне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки факту, що ОСОБА_2 з 20.05.2004 року зареєстрована як приватний підприємець.

В судовому засіданні представник Пенсійного фонду, апеляційну скаргу підтримала, але вказала, що у Пенсійного фонду немає даних про отримання ОСОБА_2 доходу від підприємницької діяльності.

ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явилась.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено доказами свої вимоги про те, що відповідач безпідставно одержувала пенсію.

З таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується, оскільки висновок суду достатньо вмотивований і грунтується на матеріалах справи.

Судом встановлено, що 30.11.2004 року ОСОБА_2 звернулась в управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі із заявою про призначення їй пенсії за інвалідністю. Надала довідку про те, що є непрацюючою та згідно заяви про призначення пенсії зобов'язувалася про всі зміни, які викликають зміну розміру виплачуваної пенсії повідомляти в Управління Пенсійного фонду (а.с. 10).

В подальшому відповідач неодноразово своїм підписом на пам'ятках пенсіонеру засвідчувала свою обізнаність про те, що пенсіонери зобов'язані повідомляти органи Пенсійного фонду про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсійної виплати або припинення її виплати: про вступ на роботу, звільнення з роботи, зміни в складі сім'ї.

У своїй заяві до управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі від 30.06.2011 року в зв'язку із зміною адреси проживання відповідач зазначила, що не працює (а.с. 15).

З 30 листопада 2004 року ОСОБА_2 призначено соціальну пенсію по III групі інвалідності відповідно до поданої нею 30.11.2004 року заяви.

Згідно даних реєстру страхувальників ОСОБА_2 зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності з 20.05.2004 року (а.с. 33). Однак звітність до Управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі відповідачем не подавалась.

Розпорядженням 178649 від 09.07.2013 року Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі припинило виплату пенсії в зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не має права на пенсію. Переплата виникла за період з листопада 2004 року по червень 2013 року в сумі 52234,71 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку, недобросовісності з боку набувача.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Згідно ст.93 Закону України «Про пенсійне забезпечення» соціальні пенсії призначаються і виплачуються непрацюючим громадянам, крім інвалідів з дитинства, при відсутності права на трудову пенсію, зокрема інвалідам III групи.

На підставі п.25 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Пенсійного фонду України №224/30 від 30 квітня 2002 року, за документ, який підтверджує, що особа не працює, приймаються: трудова книжка та довідка податкових органів про відсутність доходів від підприємницької діяльності. При відсутності трудової книжки - довідки уповноважених органів з місця проживання, у тому числі органів місцевого самоврядування, та довідка податкових органів про відсутність доходів від підприємницької діяльності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сам факт реєстрації відповідача як приватного підприємця, але не здійснення підприємницької діяльності, не є підставою для стягнення виплачених сум пенсії з наступних підстав:

п.25 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій встановлено, що документом, який підтверджує, що соба не працює можуть бути довідки уповноважених органів з місця проживання, у тому числі органів місцевого самоврядування, та довідка податкових органів про відсутність доходів від підприємницької діяльності;

при оформленні пенсії ОСОБА_2 подала довідку Комунального підприємства ЖЕК №7 за №2140 від 02.11.2004 року, згідно якої вона не працює з 1991 року по день видачі довідки (а.с. 11);

довідкою Тернопільської ОДПІ від 27.05.2014 року (а.с. 33) підтверджено не тільки факт відсутності доходів у ОСОБА_2 за 2000-2013 роки, але і те, що ОСОБА_2 у вказаний період не здійснювала підприємницької діяльності;

враховуючи вказане, факт реєстрації особи як приватного підприємця без здійснення підприємницької діяльності і отримання доходу не може слугувати підставою вважати особу такою, що працює.

Оскільки позивачем не доведено вину ОСОБА_2, то відповідно відсутні правові підстави для стягнення з неї виплачених сум пенсії.

Як вказано в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04) від 10.02.2010 року Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України саме апелянт повинен довести належними доказами обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, що ним зроблено не було.

У відповідності до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вказане, матеріали справи, подані докази, колегія суддів приходить до переконання, що рішення постановлено у відповідності до чинних норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: